Rozumíme účetní závěrce podnikatelů

ROZUMÍME ÚČETNÍ ZÁVĚRCE PODNIKATELŮ

4. vydání

Rozvaha

Výsledovka

Cash flow

Příloha v účetní závěrce

Zpráva o vztazích

Přehled o změnách vlastního kapitálu

Výroční zpráva

Hana Březinová

BŘEZINOVÁ, H. Rozumíme účetní závěrce podnikatelů. 4. vydání. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2020. 244 s.

Právní stav publikace k 1. 8. 2020.

© doc. Ing. Hana Březinová, CSc., 2020

© Wolters Kluwer ČR, 2020

ISBN 978-80-7598-913-0 (brož.)

ISBN 978-80-7598-914-7 (e-pub)

ISBN 978-80-7598-915-4 (pdf)

ISBN 978-80-7598-916-1 (mobi)

SEZNAM ZKRATEK

A

Aktiva

ČNB

Česká národní banka

ČR

Česká republika

EHS

Evropské hospodářské společenství

EU

Evropská unie

FIFO

First In, First Out

IAS

International Accounting Standards

IASB

International Accounting Standards Board

IASC

International Accounting Standards Committee

IFRIC

International Financial Reporting Interpretations Committee

IFRS

International Financial Reporting Standards

LIFO

Last In, First Out

N

Náklady

OSVČ

Osoba samostatně výdělečně činná

P

Pasiva

Př

Příjmy

SEC

Securities and Exchange Commission

SFAS

Statement of Financial
Accounting Standards

USA

Spojené státy americké

US GAAP

United States Generally Accepted Accounting Principle

V

Výnosy

VK

Vlastní kapitál

Výd

Výdaje

Z

Závazky

SEZNAM ZKRATEK NĚKTERÝCH POUŽITÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

IZ

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů

NOZ

zákon č. 89/2012, občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů

Obchodní zákoník

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

Vyhláška 500

vyhláška č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

ZDP

zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

ZDPH

zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů

ZOK

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích), ve znění pozdějších předpisů

ZÚ

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

ÚVOD

Uklizeno jako v pokojíčku – je to krásný pocit, když se rozhlédnete kolem. Takový přeji každému statutárnímu orgánu, to jest osobě, která odpovídá za účetnictví. Pomyslně stužkou svázaná účetní závěrka leží na stole a v ní uspořádaný život účetní jednotky za právě uplynulé účetní období. Daleko krásnější je však zážitek uživatele účetních výkazů, resp. účetní závěrky a dalších dokumentů, když rozváže stužku a umí v účetních výkazech číst. Rozumí tomu, co prožívala účetní jednotka, čím se zabývala, proč utrácela, co vytvořila, komu a co prodala, zda za to dostala peníze, jestli zaplatila zaměstnancům za jejich práci a odvedla za ně i pojistné na sociální zabezpečení a zdravotní pojištění. „A, tady něco nehraje,“ mne si uživatel bradu a snaží se dešifrovat údaj vykázaný v jedné z kolonek. „To proto, tak vida, nakonec to zvládli… a já také,“ řekne si spokojeně uživatel účetních výkazů a je na sebe náležitě hrdý. A má být proč.

Čím více lidí si bude číst v účetních výkazech, tím lépe porozumí hospodářskému životu v naší zemi, v Evropě, kdekoliv na světě – tím lépe pochopí, co dělat, abychom si udrželi životní úroveň, nebo ji dokonce zvýšili. Účetnictví není jen hromadění a seskupování dat, ale jde o to z nich vytvořit přehledné a srozumitelné informace. Účetní výkazy a následně účetní závěrky jsou tu od toho, abychom pochopili ekonomické procesy kolem nás a uměli je smysluplně řídit a využívat.

MOTTO

Sudoku rozvíjí matematické myšlení. Křížovky spojují myšlení se znalostmi. Ale teprve čtení účetních závěrek otevírá obzory, životy obchodních korporací – od jejich zrození po jejich zánik dokumentují každou jejich vteřinu, fotografují historii. Tak jako Smetanova Vltava popisuje řeku od jejích pramínků přes potůčky, říčky k silnému toku, tak zobrazuje analýza účetních výkazů elementární prvky, jejich vzájemné prolínání, seskupování až po přehledné, ucelené informační databáze zrcadlící skutečný život obchodní korporace.

1.

ÚČETNICTVÍ

Účetnictví je bezesporu vědní obor. Je dlouhodobě součástí vědy v obecném smyslu, je charakterizováno specifickým předmětem i metodou bádání. O účetnictví jako o vědním oboru lze konstatovat, že jde o vyvíjející se systém vědních poznatků o určité oblasti skutečnosti. O vědeckém bádání v účetnictví se lze přesvědčit pohledem do záznamů o výzkumných a vědeckých pracích.

Vyjdeme-li z obecné definice vědního oboru, za samostatný vědní obor lze disciplínu považovat v případě, že splňuje alespoň následující podmínky:

- má specifický objekt zkoumání (cílem pozornosti účetnictví je majetek, závazky, včetně dluhů, jako jejich reziduum vlastní kapitál, náklady, výnosy, jako jejich reziduum výsledek hospodaření),

- má vyvinuté specifické metody a techniky své práce (mezi základní účetní metody patří oceňování, odpisování, ale také opravné položky, časové rozlišování, dohadné položky, rezervy či odložená daň; mezi techniky lze zařadit způsoby účtování, vykazování a zveřejňování),

- má vytvořenou vlastní terminologii a přesně vymezené pojmy (terminologie, která je naukou o termínech, tj. o odborných názvech, a o způsobu jejich vytváření a sestavování do systémů, je naprosto nezbytná pro účetnictví, neboť musí být jednoznačně stanoveny odborné názvy označující konkrétní informace a jejich seskupení; bez kvalitně vymezených pojmů, které se účetnictví snaží stále precizněji definovat, by mohla být interpretace skutečností, které jsou objektem zkoumání této vědecké disciplíny, nepřesná),

- používá jazyk, který je vlastní zkoumané vědě (jedná se o odborné názvosloví, které je jak oficiální – vymezené právními normami, např. stavby, zásoby, finanční majetek, nebo dané zvykem či tradicí, např. Má dáti, Dal, předvaha, faktura, ale také neoficiální – jedná se o odborný slang, např. nedaňové náklady),

- je charakterizována určitou svou filozofií (filozofie vědy zkoumá vědu jako specifickou sféru lidské činnosti i jako vyvíjející se systém poznatků – tento proces určitě ve vědním oboru účetnictví dlouhodobě, minimálně po staletí, probíhá),

- má vztah k jiným vědeckým disciplínám definovaným přesnými relacemi, matematickými vyjádřeními, empirickými a jinými pojmy nebo funkcemi (souvztažnost např. s ekonomií, právem, statistikou),

- má vlastní studijní obor vytvořený a rozvíjený na univerzitách a ve vědeckých ústavech (v současnosti lze napočítat v České republice 7 vysokých škol, kde se samostatně učí obor účetnictví, 23 vysokých škol má ale tuto vědeckou disciplínu zahrnutou například pod financemi nebo obdobným oborem).

1.1
Účetnictví jako informační systém

Účetnictví je informační systém bohatý na informace zobrazující probíhající výrobní, obchodní a další procesy. Ty jsou zachyceny účetními záznamy, které jsou časově a věcně (systematicky) uspořádány. Výstupem jsou jak podrobné, elementární informace, tak informace agregované na určité požadované úrovni.

Účetnictví poskytuje informace:

- za účetní jednotku (tj. právnickou nebo fyzickou osobu, která má povinnost, nebo se dobrovolně rozhodla vést účetnictví),

- za účetní období (tj. většinou za dvanáct po sobě jdoucích měsíců, buď počínaje lednem – kalendářní rok, nebo jiným měsícem – hospodářský rok; informace se zjišťují jako stavové k určitému okamžiku nebo se zachytí jejich tok za určitý interval),

- o stavu a pohybu majetku a závazků včetně dluhů, o nákladech, výnosech a výsledku hospodaření (majetek je v různých formách, strukturách, podobách, postavení a pohledech, proto se sledují i náklady, výnosy a výsledek hospodaření).

Informace z účetnictví jsou potřebné pro:

- využívání, správu, ochranu, zhodnocování, zcizování majetku;

- rozhodování, zda:

- jiné subjekty chtějí do takové účetní jednotky investovat – zapůjčit jí peněžní prostředky, stát se jejím vlastníkem,

- lze s takovou účetní jednotkou spolupracovat, obchodovat, pracovat v ní;

- řízení:

- této účetní jednotky,

- skupiny účetních jednotek, například konsolidačního celku (majetkově, smluvně nebo personálně propojeného), odvětví;

- kontrolu:

- této účetní jednotky,

- skupiny účetních jednotek majetkově, smluvně, personálně nebo vzájemnou spoluprací propojených;

- prokázání daní, zápůjček, úvěrů, příspěvků, čerpání dotací;

- rozhodčí, správní nebo soudní jednání včetně insolvenčního.

1.2
Vývoj účetnictví

Postupně, jako se vyvíjejí společnost, zbožně-peněžní vztahy, politika, politická ekonomie, politická a hospodářská nadnárodní, národní, podniková, ale také vnitropodniková uskupení, se vyvíjí již celá staletí účetnictví. Mění se zásady, kterým se přizpůsobuje, uživatelé, kterým přináší informace, a proto také požadavky na průběžné a finální výstupy tohoto systému. Zásadní roli hrají technologie a postupy zaznamenávání informací, které do účetnictví vstupují, v jeho procesu se zpracovávají a jako výstup jsou zveřejňovány.

V dlouholetém časovém úseku, v němž je účetnictví v praxi uplatňováno a v teoriích rozvíjeno, se měnila a vyvíjela také účetní terminologie, principy, zásady, metody, soustavy a konkrétní postupy. Na používané systémy měl vliv stav ekonomiky a hospodářské politiky v dané zemi včetně vlastnictví (soukromého – patřícího jednotlivci, soukromého – patřícího skupině osob, státního), právního systému (kodifikované právo, zvykové právo), potřeby přímého direktivního řízení, předmětu činnosti dané účetní jednotky (výrobní, obchodní, finanční, nevýrobní), aplikace solidarity v oblasti sociální, zdravotní, správní, vazba veřejných financí, včetně daňového zákonodárství, na podnikatelské prostředí a daná funkce účetnictví v celém systému.

Přes jednoznačnou potřebu účetnictví pro mikroekonomické i makroekonomické prostředí mu nebyla v každé době dána patřičná vážnost, nevyužívaly se jeho nástroje, vnitřní kontrolní prvky a nebylo kvalitně pracováno s informacemi, které se v účetnictví zpracovávaly a vytvářely. Přesto lze podstatu účetnictví, jeho základní metody a nástroje považovat za odkaz, který tvoří základní páteř samostatného vědního oboru od doby, kdy účetnictví přestávalo mít povahu pouze poznámkových zápisů přizpůsobených jen soukromé potřebě jednotlivců. Vytvoření samostatné, ucelené vědní disciplíny lze spojovat s obdobím vzniku a rozvoje kapitalismu. Od účetnictví začalo být požadováno, aby:

- mělo ustálenou formu (vyvinuly se účetní soustavy),

- vyhovovalo obecnějším požadavkům různých uživatelů,

- bylo srozumitelné nejen osobě, která jej vytvářela,

- se oprostilo od závislosti na tom, kdo účetnictví vytvářel,

- se zbavilo subjektivnosti a nabývalo samostatnosti i obsahově.[1]

Účetnictví je velmi starou disciplínou, o níž existují doklady již ze starého Říma. Lze doložit, že ve 2. století před naším letopočtem měli zámožnější občané jakousi pokladní knihu. Tato kniha měla podle Mommsena před soudem důkazní moc (fides publica). Existují ale jen domněnky, že se jedná o součást podvojného účetnictví.

Obrázek 1: Traktát Fra Luca Pacioliho

Při cíleném studiu dějin účetnictví se lze seznámit s prvním tištěným pojednáním o podvojném účetnictví, které napsal vlašsky Fra Luca Pacioli a vydal roku 1494 v Benátkách. Spis byl pojat jako učebnice matematiky s názvem Suma de Arithmetica, Geometria, Proportioni e Proportionalita. Konkrétně o účetnictví pojednává traktát s nadpisem Tractatus XI. Particularis de computis et scripturis. Jiné vydání vyšlo v roce 1523 v Toskáně.

O účetnictví se hovoří také v souvislosti s primitivní existencí, kdy se realizovalo formou zářezů (vrubů) do stromů, kostí, holí, a to již za doby prvobytně pospolné společnosti. Nejedná se však o prokazatelné účetní záznamy podvojného účetnictví. Lze doložit určitou formu záznamů, nikoliv však ucelený systém, za něž účetnictví dnes považujeme.

Poznatky o účetnictví a jeho historii takřka před sto lety shrnul velmi pečlivě prof. Dr. Josef Pazourek v knize Theorie i praxe účetních soustav. V ní je popsáno, jak se rodily „každoroční závěry“, včetně bilance nově nazývané jako „Rozvaha jmění“ a „Účet ztráty a zisku“, které požadoval Stevin již v roce 1608.

Historie účetnictví je nesmírně zajímavá a mnohé kapitoly by bylo možné psát o systému, který přinesl Baťův velmi pokrokový přístup k organizaci a řízení, včetně účetnictví, kalkulací a rozpočetnictví. Pro čtení účetních výkazů, které dostaneme do rukou na území nejen naší republiky, ale celého kontinentu, případně i na širším území, je potřeba podívat se do období, kdy se začala rýsovat dnešní EU. Předpoklady jejího vzniku sahají k EHS, což byla mezinárodní organizace založená za účelem ekonomické integrace (1958). V té době bylo rozhodnuto začít pracovat na kodexu účetní legislativy. První hmatatelný výstup byla Čtvrtá směrnice (78/660/EHS), která se týkala vyhotovení ročních účetních závěrek určitých forem společností. Směrnice sice vznikala celých 20 let, avšak novou směrnici o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (tj. Sedmá směrnice) vydal Evropský parlament a Rada EU až po 35 letech, tedy 26. 6. 2013 (2013/34/EU). Na základě dosavadních analýz a diskusí lze mít za to, že nová směrnice plynule navázala na Čtvrtou směrnici a příliš nenarušila nacvičené čtení účetních výkazů obchodních korporací.

Pohled na výstupy z účetnictví je v celosvětovém měřítku ovlivněn krachem na burze v New Yorku v roce 1929 a významně také US GAAP, které začal od roku 1972 tvořit výbor Financial Accounting Standards Board. Ve stejné době (1973) začal působit Výbor pro mezinárodní účetní standardy (IASC). Po organizačních transformacích a snaze odstranit rozdíly proti US GAAP rozhodla EU pro společnosti, které jsou kotované na veřejném kapitálovém trhu EU, aby od roku 2005 povinně vykazovaly účetní výkazy podle standardů IAS/IFRS (do roku 2001 byly vydávány standardy IAS, od roku 2001, kdy je u standardů zdůrazněno jejich finanční hledisko, jsou nově vzniklé standardy publikovány pod zkratkou IFRS).

Na území EU tedy působí dva způsoby usměrňování, a to:

- směrnice EU, které se vztahují v České republice na všechny společnosti s ručením omezeným, akciové společnosti, komanditní společnosti a veřejné obchodní společnosti, musí být transponovány do českého zákona o účetnictví;

- mezinárodní účetní standardy (IAS/IFRS), které se vztahují v České republice na obchodní společnosti, které jsou emitentem cenných papírů přijatých k obchodování na evropském regulovaném trhu; IAS/IFRS se vztahují také na konsolidující účetní jednotku, případně na konsolidované účetní jednotky, pokud to schválí nejvyšší orgán této účetní jednotky.

V České republice reguluje účetnictví ZÚ ze dne 31. 12. 1991. Upravuje předmět účetnictví, kvalitativní charakteristiky účetnictví, rozsah a vedení účetnictví, účetní doklady, účetní zápisy a účetní knihy. Část třetí vymezuje účetní závěrku, rozvahový den, použití mezinárodních účetních standardů, ověřování účetní závěrky auditorem, výroční zprávu, způsoby zveřejňování a konsolidaci. Čtvrtá část stanoví způsoby oceňování, pátá část inventarizaci majetku a závazků, šestá úschovu účetních záznamů. Část sedmá je věnována zprávám o platbách orgánům správy členského státu EU nebo třetí země, část osmá uvádění nefinančních informací. V poslední části jsou regulovány účetní záznamy, jejich průkaznost, přenos, opravy a dále řešení přestupků z titulu neplnění zákonných povinností.

V České republice nelze detailně číst účetní výkazy bez znalosti prováděcích vyhlášek. Pro podnikatele platí Vyhláška 500. Výhodu má samozřejmě i čtenář znalý českých účetních standardů, obsahujících konkrétní postupy účtování.

Mezinárodní harmonizace je už na takové úrovni, že se znalostí směrnic EU, znalostí IAS/IFRS a vydefinováním podstatných odlišností v českých předpisech se ani cizinec v českých účetních výkazech neztratí.

Když byly v devadesátých letech minulého století koncipovány v České republice účetní předpisy, ZÚ vycházel ze směrnic EHS. Byly tedy brány v úvahu předepsané všeobecné účetní zásady, způsoby oceňování a formáty účetních výkazů, jejich uspořádání a obsahové vymezení příslušných položek. Konkrétní aplikace účetních metod a detailní účetní postupy byly realizovány podle francouzské úpravy s přizpůsobením začínajícímu podnikatelskému prostředí u nás. Platný ZÚ byl novelizován při vzniku nové směrnice EU.

1.3
Přístupy účetnictví

Zajistit kvalitní, ucelený, provázaný systém, jenž poskytne správné výstupy, znamená:

- včas zjistit a získat potřebné informace a ověřit jejich správnost a pravdivost – tato zdánlivě jednoduchá idea je závislá mnohdy na tom, že hospodářská operace, která se uskuteční, se může promítnout do účetnictví pouze tehdy, když je správně identifikována, popsána v rámci prvotní evidence, kterou nemusí být jen účetní doklady; závisí mnohdy na osobách specializovaných na jiný obor, než je účetnictví (technici, stavební pracovníci, servisní odborníci, skladníci, dopravní pracovníci, lékaři, výzkumníci, makléři, architekti); prvotní záznam je potřeba odborně způsobilou osobou v účetnictví ověřit, posoudit jeho obsah tak, aby byl pravdivě zaznamenán a mohl se stát správným a pravdivým vstupem do další fáze; navíc je nezbytné, aby nedošlo k prodlení s prvotním záznamem informace, neboť musí vstoupit do období, s nímž věcně a časově souvisí,

- zpracovat systematicky a přehledně tyto informace, a to včetně vzájemných vazeb – účetnictví je systém, který na základě určitých principů, předpokladů a zásad určuje systematickou aplikaci účetních metod; ty vedou ke konkrétním účetním postupům, z nichž se generují podrobné informace o provozním, finančním, případně i mimořádném životě účetní jednotky; čtenář účetních výkazů převážně může vnímat tuto fázi zpracování informací jako černou skříňku, v níž se z nespočitatelného počtu ingrediencí smíchaných ve správné struktuře a poměru stává kvalitní likér,

- připravit pro uživatele informace tak, aby byly pro ně srozumitelné, přehledné, nezávislé na zpracovateli, a to formou výkazů, komentářů, vysvětlivek, analýz – účetnictví pracuje s neomezeným objemem dat, neboť vlivem činnosti, ale i nečinnosti dochází k přeměnám formy majetku, k jeho přírůstkům, úbytkům, zhodnocování či znehodnocování, a to vše se otiskuje formou účetních záznamů do účetních knih; uživatel účetních výkazů, který má provádět rozhodování na určité úrovni řízení či spolupráce, běžně nepotřebuje detailní informace o elementárních, pravidelně se opakujících operacích; potřebuje k dispozici srozumitelné informace, které jsou mu poskytnuty v tradičních přehledech, v nichž se dokáže rychle zorientovat; informace musí být zpracovány tak, aby byly co nejméně založeny na individuálních postupech, vycházely ze zobecněných přístupů, které obvykle používají účetní odborníci v obdobných firmách, při obdobných procesech a operacích; pokud si to však situace vyžádá, aplikuje se výjimka ze zaběhnutých pravidel; kouzlo účetních výkazů je v tom, že ať se jedná o účetní jednotku malou, střední, či velkou, výstup z účetnictví – účetní výkazy vždy skýtají pohled na obdobnou formu, strukturu, uspořádání, označování a obsahové vymezení jednotlivých položek; přehledné výkazy umožňují rychlou orientaci v datech, jejich vzájemné vazbě a potvrzení správnosti, přesto mohou být informace v nich obsažené nedostatečné; pak uživatel účetních výkazů rád sahá po komentáři a nechá si vysvětlit informace ve výkazech, ale i doplnit je o další potřebné informace, které nesplňují pravidla, za nichž se informace do výkazů zaznamenávají; aby byly informace ve výkazech a jejich komentářích přínosem, nestačí jejich prosté čtení, ale kvalifikovaný uživatel účetních výkazů si buď sám zpracuje jejich analýzu, nebo o to požádá specializovaného odborníka,

- zkontrolovat, ověřit, schválit informace před předáním uživatelům, aby byly spolehlivé – účetnictví samo o sobě vzhledem k velmi sofistikovanému systému v sobě nese řadu kontrolních prvků, které signalizují určité nesprávnosti, přesto je nezbytné účetnictví zkontrolovat v rámci účetní jednotky; kontrolou u podnikatelských subjektů jsou pověřeni buď pracovníci interního auditu, nebo členové kontrolní komise či dozorčí rady; odborně nekvalitní členové kontrolních orgánů mohou zásadně poškodit účetní jednotku; od určité velikosti účetní jednotky anebo na základě vůle vlastníků se provádí ověření účetní závěrky; je to sdělení názoru nezávislého odborníka (auditora) na kvalitu účetní závěrky a výroční zprávy – každý uživatel auditované účetní závěrky očekává ujištění, že podává věrné a poctivé zobrazení o předmětu účetnictví, a pokud tomu tak není, očekává informace o tom, k čemu má auditor výhrady nebo že měl omezení nebo vyjádřil zásadní nejistotu, že účetní závěrka věrný a poctivý obraz zrcadlí; od rozhodování podle účetní závěrky uživatele jistě odradí odstoupení auditora od auditu; nejlépe se uživateli účetní závěrky přistupuje k informacím, které jsou schválené kompetentním orgánem (u obchodních korporací se jedná o valnou hromadu), pak má značnou jistotu, že informace jsou spolehlivé, tzn. že věrně a poctivě zobrazují předmět účetnictví, že skutečnosti, které v účetní jednotce za účetní období nastaly, jsou zobrazeny účetními metodami, které jsou k tomu určené, že odpovídají konkrétní situaci a poctivě vyjadřují nastalé skutečnosti.

K zajištění základních činností účetnictví jsou vytvářeny různé typy účetních systémů a účetních soustav, jejichž použití a konkrétní provedení je dáno:

- právním systémem,

- předmětem činnosti, organizací a velikostí účetní jednotky,

- finančními prostředky vyčleněnými na zajištění účetnictví,

- kvalitou účetních pracovníků a manažerů na tomto úseku,

- vědomím, potřebou a zájmem manažerů a vlastníků o informace z účetnictví.[2]

1.4
Kvalitativní charakteristiky

Od informací, které z účetnictví vyplývají, se požaduje, aby byly:

- významné (důležité, podstatné, relevantní), jejich neuvedení může ovlivnit úsudek nebo rozhodování uživatele,

- spolehlivé (hodnověrné) – cílem výstupů z účetnictví je podávat věrný a poctivý obraz o skutečnostech, které jsou předmětem účetnictví; podmínkou je tedy úplnost a včasnost informací,

- srovnatelné, tj. aby nedocházelo ke změnám používaných metod, není-li k tomu podstatný důvod, aby byla srovnatelná délka účetního období, za nějž se informace vykazují, aby byl srovnatelný obsah dané informace,

- srozumitelné, tj. aby byly vhodně použity účetní metody, nástroje umožňující zobrazit ekonomickou realitu v účetnictví a aby byly jednoznačné vazby mezi dílčími účetními záznamy.

1.5
Podstata podvojného účetnictví

Na ekonomickou realitu se můžeme podívat dvěma způsoby:

- objektem sledování jsou peněžní prostředky – cílem zobrazení jsou přírůstky peněz (příjmy) a úbytky peněz (výdaje); do pozadí jsou odsunuty všechny ostatní informace, které mohou být obsaženy v pomocných knihách nebo se nesledují vůbec; u malých subjektů nám tuto skutečnost zajišťuje jednoduché účetnictví;[3]

- objektem sledování je majetek v jeho konkrétní formě a zároveň zdroje, z nichž je tento majetek financován – na tomto přístupu je založeno podvojné účetnictví.

1.5.1
Aktiva

Ačkoli nám český právní systém neskýtá definici aktiva, lze ji bez problémů převzít z koncepčního rámce uvedeného k mezinárodním účetním standardům. Ani směrnice EU tento základní prvek účetnictví nevymezuje. Ale ani definice podle koncepčního rámce není jednoznačná a v praxi se dává právo volby při identifikaci aktiva právě do rukou odborníka, který se snaží na základě přiřazování stanovených vlastností uskutečněných nákladů tento prvek účetnictví definovat.

Za aktiva je zjednodušeně považován majetek vlastněný nebo ovládaný účetní jednotkou, který je rozlišen podle svého druhu, formy, v níž se nachází, vyjádřený v peněžních jednotkách. Pak následují praktické výjimky, které do aktiv nezahrnují například majetek nepodstatné hodnoty nebo majetek využívaný účetní jednotkou na základě smlouvy o finančním leasingu.

Koncepční rámec vymezuje aktiva tím, že:

- jsou výsledkem minulých transakcí – účetní jednotka běžně získává aktiva nákupem nebo výrobou, ale i jiné transakce nebo skutečnosti mohou vést k nárůstu aktiv; očekávané transakce a skutečnosti samy o sobě však nevedou k nárůstu aktiv – například úmysl nakoupit zásoby nesplňuje definici aktiva;

- jsou ocenitelná s významnou jistotou; spolehlivé měření hodnoty je složitým aspektem, neboť v mnoha případech musí být náklady na pořízení nebo hodnota odhadnuty; pokud však položku nelze přiměřeně odhadnout, nelze ji ani vykázat v rozvaze;

- přinesou budoucí ekonomický prospěch – budoucím ekonomickým prospěchem se rozumí jejich potenciál přispět přímo nebo nepřímo k toku peněz a peněžních ekvivalentů do účetní jednotky.

Aktivum je uznáno a vykázáno v rozvaze, pokud je pravděpodobné, že přinese účetní jednotce budoucí ekonomický prospěch, a pokud ho lze ocenit náklady na pořízení nebo hodnotou, kterou lze spolehlivě vyjádřit.

1.5.2
Pasiva

Ani pojem pasiva není v českém právním systému definován. Tento pojem se ustálil pro vyjádření pohledu na majetek ze zorného úhlu vlastnictví, zdrojů krytí. Pasiva se člení na vlastní zdroje a cizí zdroje, u podnikatelských subjektů na vlastní kapitál a cizí kapitál.

Do cizího kapitálu patří rezervy a závazky (dluhy).

Rezervy jsou vymezeny v § 26 ZÚ tak, že „jsou určeny k pokrytí závazků nebo nákladů, jejichž povaha je jasně definována a u nichž je k rozvahovému dni buď pravděpodobné, že nastanou, nebo jisté, že nastanou, ale není jistá jejich výše nebo okamžik vzniku. K rozvahovému dni musí rezerva představovat nejlepší odhad nákladů, které pravděpodobně nastanou, nebo v případě závazků částku, která je zapotřebí k vypořádání“. Odlišný je pohled § 57 Vyhlášky 500. Podle něj jsou rezervy určeny k pokrytí budoucích dluhů nebo výdajů, u nichž je znám účel a zároveň je pravděpodobné, že nastanou, avšak zpravidla není jistá částka nebo den, k němuž vzniknou. Rezervu lze vnímat jako současný závazek, jehož účel je zřejmý a který v budoucnu může, ale nemusí přinést výdaj (úbytek peněžních prostředků). Na tento odhadovaný výdaj v odhadovaném okamžiku (výdaj příštích období) vytváří účetní jednotka (na vrub nákladů) rezervu. Proto současná metodologie zahrnuje rezervy (současné závazky) do cizích zdrojů.

Jednoznačná není ani definice závazků, resp. dluhů. Koncepční rámec uvádí, že základní charakteristikou závazku je, že účetní jednotka má současnou povinnost. Závazek je povinnost nebo odpovědnost jednat či konat určitým způsobem. Je nutno rozlišovat mezi současným a budoucím závazkem. Rozhodnutí vedení účetní jednotky pořídit v budoucnu aktivum ještě nezakládá vznik současného závazku. Závazek vzniká až poté, co je aktivum dodáno, nebo když účetní jednotka uzavře neodvolatelnou smlouvu o jeho pořízení.

Vypořádání současného závazku je obvykle spojeno s tím, že:

- je výsledkem minulých transakcí nebo jiných minulých skutečností – například pořízení zboží či konzumování služeb dávají vzniknout obchodním závazkům,

- je možné jej ocenit,

- je spojen s vynaložením ekonomických zdrojů, které obsahují ekonomický prospěch, aby byl uspokojen požadavek druhé strany (odtok ekonomických užitků) – platbou penězi, převodem jiných aktiv, poskytnutím služeb, nahrazením uvedeného závazku závazkem jiným nebo přeměnou závazku na vlastní kapitál; vypořádání závazku tak představuje újmu, která účetní jednotce nastane.

NOZ rozlišil pojmy závazek a dluh. Nejde o synonyma, mezi těmito pojmy je obsahový rozdíl, který má své důsledky i na finanční pozici účetní jednotky. Závazek je dvoustranný vztah mezi subjekty, na základě kterého mají obě dvě strany vůči sobě určitou povinnost (jedna plnit, např. formou výrobků, zboží, služeb, druhá plnit formou úhrady penězi, cennými papíry, drahým kamením). Dluh je jednostranná povinnost, která vznikla buď tím, že při dvoustranném vztahu bylo plněno pouze jednou stranou, druhá má dluh (dodavatel poskytl zboží, odběratel za něj nezaplatil – dluží dodavateli za dodané zboží), nebo se jedná o vztah plynoucí z právních předpisů – povinnost zaplatit daňovou povinnost (daňový subjekt má dluh vůči finančnímu úřadu).

Vlastní kapitál je dán v našem právním systému vyjmenováním položek, které vznikly vklady vlastníků, příplatky vlastníků, aktivitou účetní jednotky (přírůstkem aktiv) – výsledkem hospodaření, jenž může a nemusí být přidělován do fondů, změnami oceňování, které vstupují do vlastního kapitálu.

Podle koncepčního rámce je vlastní kapitál definován jako rozdíl mezi aktivy a závazky.

1.5.3
Bilanční rovnice

Z dvojjediného pohledu na majetek[4] vyplývá bilanční rovnice.

aktiva celkem = pasiva celkem

Jedná se o axiom, který může být porušen pouze chybou ze strany osoby sestavující rozvahu.

1.5.4
Změny položek rozvahy a výsledovky

Pro čtenáře účetních výkazů je nezbytné, aby si dovedl představit dopady uskutečněných transakcí a jiných skutečností na účetní výkazy. Rozvinutí rozvahy na výkaz zisků a ztráty (výsledovku) dává nejen dvojí pohled na majetek, ale doplňuje se o sledování jeho přírůstků (výnosy) a úbytků (náklady). Přestože je realita velmi různorodá, lze tyto dopady určitým způsobem zmapovat a schematicky zobrazit.

Tabulka 1: Možné dopady změn do rozvahy a výsledovky

Pol.

Účetní případ

Rozvaha

Výsledovka

Aktiva

Pasiva

Náklady

Výnosy

1.

Přírůstek aktiv

A +

V +

2.

Přírůstek aktiv

A +

P (VK) +

3.

Přírůstek aktiv

A +

P (Z) +

4.

Změna formy aktiv

A −

A +

5.

Úbytek aktiv

A −

N +

6.

Úbytek aktiv

A −

P (Z) −

7.

Přírůstek pasiv

P +

N +

8.

Přírůstek pasiv

A +

P (VK) +

9.

Přírůstek pasiv

A +

P (Z) +

10.

Změna formy pasiv

P −

P +

11.

Úbytek pasiv

A −

P −

12.

Úbytek pasiv

P −

V +

Zdroj: vlastní

Příklady účetních případů

1. Tržba v hotovosti, fakturovaná tržba odběrateli, přebytek zásob; podle dřívějších postupů přírůstek výrobků, aktivace vnitropodnikových výkonů.

2. Vklad do základního kapitálu, příplatek mimo základní kapitál, přebytek neodpisovaného dlouhodobého majetku.

3. Faktura dodavatele za dlouhodobý majetek nebo za zásoby na sklad.

4. Převod hotovosti do banky či naopak, přijetí platby od odběratele.

5. Vyřazení dlouhodobého majetku z evidence z různých důvodů, spotřeba zásob materiálu, předání zboží odběrateli při prodeji.

6. Zaplacení závazku dodavateli či jinému věřiteli.

7. Faktura dodavatele za služby a jiné neskladovatelné dodávky.

8. Příklady viz položka 2.

9. Příklady viz položka 3.

10. Snížení základního kapitálu ve prospěch rezervního fondu nebo jiného fondu, kapitalizace závazku, rozdělení zisku, výplata podílu na zisku.

11. Příklady viz položka 6.

12. Zánik závazku.

1.5.5
Změny položek rozvahy, výsledovky a cash flow

Zařazení přehledu peněžních toků (cash flow) do podvojného účetnictví umožní kombinovat přednost jednoduchého účetnictví, tj. sledovat přírůstky a úbytky peněžních prostředků, jejich plánování a řízení, a zároveň využívat výhody akruálního pohledu na hospodaření účetní jednotky. Níže uvedená tabulka dává přehled dopadu základních typů účetních případů na rozvahu, výsledovku a cash flow.

Tabulka 2: Možné dopady změn do rozvahy, výsledovky a cash flow

Pol.

Cash flow

Rozvaha

Výsledovka

Příjmy

Výdaje

Aktiva

Pasiva

Náklady

Výnosy

1.

Př +

V +

2.

Výd +

N +

3.

Př +

P +

4.

Výd +

A +

5.

A +

V +

6.

P +

N +

7.

A +

P +

8.

A −

P −

9.

A +

A −

10.

P +

P −

Zdroj: vlastní

Příklady účetních případů

1. Příjem peněz do pokladny (MD 211/D 6xx) – dopad na tok peněz (kladný) a na výsledek hospodaření (kladný).

2. Úhrada provedené služby (MD 51x/D 211) – dopad na tok peněz (záporný) a na výsledek hospodaření (záporný).

3. Přijaté nájemné od nájemce za příští rok (MD 211/D 384) – dopad na tok peněz (kladný), neovlivní výsledek hospodaření, ovlivní (zvýší) pasiva.

4. Nájemné zaplacené na příští rok (MD 381/D 211) – dopad na tok peněz (záporný), neovlivní výsledek hospodaření, ovlivní (zvýší) aktiva.

5. Pohledávka za odběratelem zboží (MD 311/D 604) – neovlivní tok peněz, ovlivní (zvýší) aktiva, ovlivní výsledek hospodaření (kladně).

6. Závazek za přijatou službu (MD 51x/D 321) – neovlivní tok peněz, ovlivní (záporně) výsledek hospodaření, ovlivní (zvýší) pasiva.

7. Nákup zboží na úvěr (MD 132/D 231) – neovlivní tok peněz, neovlivní výsledek hospodaření, ovlivní (záporně) aktiva a (záporně) pasiva.

8. Nepeněžní vklad do základního kapitálu (MD 367/D 022) – neovlivní tok peněz, neovlivní výsledek hospodaření.

9. Převod peněz z pokladny na bankovní účet (MD 221/D 211) – neovlivní tok peněz, neovlivní výsledek hospodaření, ovlivní strukturu aktiv (nikoliv výši).

10. Zvýšení základního kapitálu z ážia (MD 412/D 411) – neovlivní tok peněz, neovlivní výsledek hospodaření, ovlivní strukturu pasiv (nikoliv výši).

1.5.6
Účty

Aby účetnictví dokázalo operativně vykazovat nejen stavy majetku, ale aby bylo schopno každý pohyb majetku, každou jeho změnu zaznamenat, disponuje systematicky propracovanou soustavou účtů. Tyto účty jsou nositelem elementárních změn na takové úrovni podrobnosti, která je pro účetní jednotku vhodná nejen pro účely sestavení účetních výkazů, ale také pro manažerské řízení, které pro svoje rozhodování potřebuje mnohdy velmi detailní informace. Teorie účtů je velmi propracovaná a kvalitní účetní metodik dokáže vytvořit systém (účtovou osnovu, případně účtový rozvrh), který umožní zaúčtovat jakýkoliv účetní případ a zároveň nastavit jeho vazbu na příslušný účetní výkaz a jeho konkrétní položku.

Čtenář účetních výkazů nemusí být profesí účetním se znalostí postupů účtování, musí však být schopen analyzovat dopady rozvahových a výsledkových pohybů a jejich vlivů na vykázané informace.

Na účtu se zaznamenávají všechny pohyby, které se vztahují k jedné určité položce rozvahy či výkazu zisku a ztráty, případně položky, které jsou mimo tyto výkazy (podrozvaha). Například všechny pohyby peněz v hotovosti, tj. příjmy a výdaje peněz, se budou zaznamenávat na účtu nazvaném „Pokladna“, vznik a zánik pohledávky vůči odběrateli bude na účtu „Odběratelé“.

Analýza účetních operací zachycovaných účetními zápisy je tak podrobná, jak je zapotřebí pro srozumitelnost účetních případů, a to podrobnějším členěním rozvahových položek do účtů. Zpětně se tak získávají přehledné informace syntézou položek podle stanovených pravidel do účetního výkazu.

Účet je tedy základní metodický prvek účetnictví, který slouží k systematickému třídění a zaznamenávání údajů v peněžní formě, vyjadřující stav a pohyb předmětu účtování ve vzájemných vazbách.

Účet umožňuje:

- samostatně zachycovat údaje v peněžním vyjádření o stavu a změnách stavu jednotlivých vymezených položek,

- rozčleňovat nebo seskupovat údaje o pohybu těchto položek podle jednotlivých druhů, forem majetku, vlastnictví, zdrojů krytí podle jednotlivých fází jejich koloběhu v rámci účetní jednotky,

- členit a slučovat údaje o účetních operacích v různém stupni podrobnosti nebo zevšeobecnění podle potřeb účetní jednotky a dalších uživatelů informací.

Funkce účtu spočívá ve vymezení konkrétního objektu záznamů, který má být na daném účtu sledován, a na použití měřítka, které je základem vyjádření, tj. na ocenění předmětu účtování.

Obsah účtu se vyjadřuje stručně jeho názvem, podrobně je určen směrnicemi a dalšími pravidly. Každá účetní jednotka si vytváří seznam používaných účtů – účtový rozvrh – na základě směrné účtové osnovy, která je závazně účetním jednotkám stanovena tak, aby bylo možné sestavit účetní závěrku.

1.6
Shrnutí

- Účetnictví je vědní obor, který má svůj specifický objekt zkoumání, metody a techniky své práce, vlastní terminologii a přesně vymezené pojmy, používá jazyk, který je vlastní vědě, má svoji charakteristickou filozofii a vztah k jiným vědeckým disciplínám. Účetnictví má svůj studijní obor, kde se dá této vědecké disciplíně věnovat.

- Účetnictví je informační systém bohatý na informace, které zobrazují probíhající výrobní, obchodní, finanční a další procesy.

- Účetnictví poskytuje svým uživatelům informace o majetku a závazcích, včetně dluhů, za účetní jednotku za vymezené účetní období.

- Účetnictví se postupně vyvíjelo od jednoduchých záznamů až po ucelené systémy. Pro regulaci účetnictví podnikatelů je zásadní kodex účetní legislativy EU, do něhož spadala Čtvrtá směrnice, upravující vyhotovování ročních účetních závěrek určitých forem společností, Sedmá směrnice, upravující konsolidaci účetních závěrek, a Osmá směrnice, regulující audit. V červnu 2013 byla publikována směrnice 2013/34/EU, která nahrazuje Čtvrtou a Sedmou směrnici a řeší roční účetní závěrky, konsolidované účetní závěrky a související zprávy některých forem podniků.

- Celosvětový systém účetnictví je ovlivněn US GAAP, s nimiž se snaží harmonizovat IAS/IFRS, původně dobrovolně aplikované mezinárodní účetní standardy, které jsou od roku 2005 povinné v EU pro obchodní společnosti, jejichž cenné papíry jsou kotované na kapitálových trzích.

- Přístupy v účetnictví musí být zvoleny tak, aby zajistily kvalitní, ucelený a provázaný systém, který poskytne správné výstupy.

- Od účetních informací se vyžadují zásadní kvalitativní charakteristiky, mezi které patří významnost, spolehlivost, srovnatelnost a srozumitelnost.

- Podstata podvojného účetnictví spočívá ve dvojjediném pohledu na majetek, a to v jeho třídění podle druhů, formy a dále podle zdroje, vlastnictví. Výsledkem je nahlížení na majetek jako na:

- aktiva, která jsou výsledkem minulých let, jsou s významnou jistotou ocenitelná a přinesou budoucí ekonomický prospěch,

- pasiva, představující závazky (cizí kapitál), které jsou výsledkem minulých let, jsou s významnou jistotou ocenitelné a přinesou odtok ekonomických užitků, a vlastní kapitál (rozdílová veličina).

- Podstatu podvojného účetnictví lze vyjádřit bilanční rovnicí. Aniž se poruší rovnováha, lze vyjádřit změny položek rozvahy a výsledovky a také změny položek rozvahy, výsledovky a cash flow.

- Pro zobrazení účetních případů v průběhu účetního období slouží účet jako základní metodický prvek účetnictví.

[1]  BŘEZINOVÁ, H.; MUNZAR, V. Účetnictví I. Institut svazu účetních, s. 21–22.

[2]  BŘEZINOVÁ, H. Základy účetnictví. Praha: BIVŠ, s. 13.

[3]  Jednoduché účetnictví mělo v našich zemích také svůj zajímavý historický vývoj, který by si zasloužil pozornost (viz např. Pazourek, 1920), včetně jeho aplikace ve veřejném sektoru, ale není předmětem této publikace. Známé je jeho využití u podnikatelů a ve veřejném sektoru od roku 1993 do konce roku 2003. V soustavě jednoduchého účetnictví mohly v letech 2004–2015 účtovat vybraná občanská sdružení, jejich organizační složky, po rekodifikaci spolky, které mají právní osobnost, církve a náboženské společnosti a církevní instituce, které jsou církevní právnickou osobou, a honební společenstva, pokud jejich celkové příjmy za poslední uzavřené účetní období nepřesáhnou 3 mil. Kč. Novela ZÚ přinesla od roku 2016 obrodu jednoduchého účetnictví. Umožňuje je pro malé nepodnikatelské subjekty.

[4]  BŘEZINOVÁ, H. Základy účetnictví. Praha: BIVŠ, s. 34–47.

2

VŠEOBECNÉ ÚČETNÍ ZÁSADY (PRINCIPY)

Ponořme se, byť jen mělce, do teoretických východisek účetnictví, abychom nasáli základní účetní principy, které účetnictví ovlivňují. Po přečtení stručně vymezených všeobecných účetních zásad porozumíme filozofii, z níž účetnictví vychází.

Účetnictví zrcadlí jak vývoj a průběh v ekonomice, tak v podnikání, jiných činnostech účetní jednotky i v daních – a to i přes deklarované oddělení účetnictví a daní – a v politice. Je obrazem probíhajících výrobních, obchodních, finančních a dalších procesů. Aby zobrazení bylo věrné, musí být účetnictví nesoucí obraz nastalých skutečností kvalitní. Hlavním předpokladem je akceptování všeobecných účetních zásad, které se v průběhu vývoje účetnictví napříč různými systémy ustálily. Pojďme si vymezit základní všeobecné účetní zásady a zamysleme se nad nimi i v kontextu platných účetních právních norem.

2.1
Věrné a poctivé zobrazení

Účetní jednotka by měla vést účetnictví takovým způsobem, aby výstupy z něj, tzn. účetní závěrka, podávaly věrný a poctivý obraz skutečností, které jsou předmětem účetnictví.

Český ZÚ tuto povinnost přímo ukládá účetním jednotkám v § 7 odst. 1.

Citovaný § 7 se v odst. 2 snaží vymezit, kdy je zobrazení věrné, přičemž odkazuje na to, že obsah položek účetní závěrky musí odpovídat skutečnému stavu, který je zobrazen v souladu s účetními metodami, jež ukládá ZÚ. Přitom zobrazení je poctivé, když jsou při něm použity účetní metody takovým způsobem, který vede k dosažení věrnosti.

ZÚ také dává návod v případě, kdy účetní jednotka může volit mezi více možnostmi dané účetní metody. Pokud by zvolená možnost zastírala skutečný stav, je účetní jednotka povinna zvolit jinou možnost, která skutečnému stavu odpovídá.

Jestliže dojde ve výjimečných případech k tomu, že použití účetních metod stanovených prováděcími právními předpisy bude neslučitelné s cílem věrného a poctivého obrazu, pak se účetní jednotka odchýlí od aplikace účetní metody dle prováděcího právního předpisu a dá přednost věrnému a poctivému zobrazení skutečnosti.

Nově koncipovaná směrnice EU (2013/34/EU) uvádí jako důvod 9 právě požadavek na věrný a poctivý obraz o aktivech, pasivech, finanční situaci a výsledku hospodaření závodu, s možností řešit výjimečné případy.

2.2
Zásada účetní jednotky

Zásada účetní jednotky spočívá ve vymezení subjektu, za který se vykazuje účetnictví.

ZÚ stanoví v § 1 odst. 2, které osoby a za jakých podmínek jsou účetními jednotkami.

Tabulka 3: Přehled účetních jednotek v České republice

Osoby

Podmínka

Právnické osoby

Mají sídlo na území České republiky

Zahraniční právnické osoby
a zahraniční jednotky

Jsou podle právního řádu, podle kterého jsou založeny nebo zřízeny, účetní jednotkou nebo jsou povinny vést účetnictví, pokud na území České republiky podnikají nebo provozují jinou činnost podle zvláštních právních předpisů

Organizační složky státu

Zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, ve znění pozdějších předpisů

Fyzické osoby

Zápis do obchodního rejstříku jako podnikatelé

Fyzické osoby

Podnikatelé, pokud obrat dle ZDPH přesáhl za bezprostředně předcházející kalendářní rok 25 mil. Kč

Fyzické osoby

Podnikatelé, společníci sdružení ve společnosti, pokud alespoň jeden ze společníků sdružených v této společnosti je účetní jednotkou

Fyzické osoby

Pokud se samy rozhodnou vést účetnictví

Fyzické osoby

Pokud jim povinnost vedení účetnictví ukládá zvláštní právní předpis

Svěřenské fondy

Zřízené ve smyslu NOZ

Fondy

Jsou obhospodařované penzijní společností podle zákona upravujícího doplňkové penzijní spoření

Investiční fondy

Bez právní osobnosti podle zákona upravujícího investiční společnosti a investiční fondy

Osoby

Povinnost sestavení účetní závěrky jim stanoví zvláštní právní předpis nebo jsou účetní jednotkou podle zvláštního právního předpisu

Zdroj: vlastní

Účetní jednotka je povinna ve smyslu § 4 odst. 9 ZÚ vést jedno účetnictví za účetní jednotku.

2.3
Zásada neomezené doby trvání účetní jednotky

Účetní jednotka vždy musí postupovat tak, že ověří skutečnost, zda není zpochybněn předpoklad neomezené doby trvání účetní jednotky. Pokud by účetní jednotka nemohla pokračovat ve své činnosti, pokud by nastala skutečnost, která ji omezuje v její činnosti nebo jí zabraňuje v její činnosti pokračovat v dohledné budoucnosti, musí na tuto situaci reagovat. Jestliže má informaci, že nastává skutečnost, která omezuje další trvání účetní jednotky, musí účetní jednotka použít účetní metody způsobem, který situaci odpovídá. Samozřejmostí je splnit povinnost uloženou v § 7 odst. 3 ZÚ – informovat o takové situaci uživatele účetní závěrky v příloze.

Může nastat situace, že závod prozkoumal splatnost svých peněžitých závazků, analyzoval podrobně svoje cash flow a dospěl k závěru, že mu hrozí úpadek. Jestliže si vyhodnotíme reálně situaci, je zřejmé, že tato skutečnost může zabránit závodu v dohledné budoucnosti pokračovat stejným způsobem ve své činnosti. Je potřeba přijmout celou řadu opatření (nejen vedoucích k insolvenčnímu řízení), ale také použít odlišným způsobem účetní metody. Snadno si lze představit, že účetní jednotka začne posuzovat ocenění svého majetku ve vztahu k jeho možnému zpeněžení. Proto přichází v úvahu upravit účetní hodnoty tak, aby odpovídaly hodnotám na trhu (možným prodejním cenám). Jedním z nástrojů, jak vyjádřit dočasné snížení hodnoty majetku, je tvorba opravných položek.

Směrnice EU (2013/34/EU) pamatuje na zásadu neomezené doby trvání účetní jednotky (důvod 16).

2.4
Zásada periodicity

Předmět účetnictví (stav a pohyb majetku a závazků, náklady, výnosy a výsledek hospodaření) se vykazuje v pravidelných časových intervalech. Tyto intervaly – účetní období – se stanoví pravidelně, a to jako 12 po sobě jdoucích měsíců:

- kalendářní rok, který začíná 1. 1. a končí 31. 12.,

- hospodářský rok, jenž začíná 1. dne kteréhokoliv měsíce (s výjimkou ledna) a trvá 12 měsíců.

V některých případech může být periodicita narušena. Možné situace uvádí následující tabulka.

Tabulka 4: Důvody delšího účetního období

Situace

Vymezení období

Změna účetního období – bezprostředně předcházející období

Kratší i delší než 12 měsíců

Vznik účetní jednotky v období 3 měsíců před koncem kalendářního roku

1–3 + 12 měsíců

Zánik účetní jednotky v období 3 měsíců po skončení kalendářního/hospodářského roku

1–3 + 12 měsíců

Zdroj: vlastní

Na uvedené skutečnosti se vztahuje § 3 odst. 2 ZÚ, kde jsou uvedeny i další situace týkající se přeměn společností.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Rozumíme účetní závěrce podnikatelů - 4. vydání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.