Nové příběhy
se šťastným koncem
Hladový vydrýsek

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Michal Belšán

Nové příběhy se šťastným koncem – Hladový vydrýsek – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Všem odhodlaným chránit přírodu proti
hlouposti a omezenosti druhých.

Jednou ráno v jedné třídě

Byla to třída jako každá jiná. Byla tu tabule, na kterou se dalo psát různobarevnými fixy, a co napíšete, můžete zase snadno smazat. Byly tu židle, stolky, skříně a nástěnky.

Jedna z nástěnek visela hned vedle dveří. Byly na ní malé portrétní fotografie dětí a pod každou tištěná cedulka se jménem a příjmením. Paní učitelky Trnná a Sporná, jejichž fotografie visely úplně nahoře, tuhle nástěnku vytvořily, aby pomohly svým žákům rychle se vzájemně seznámit.

Fotografií na nástěnce bylo, včetně dvou učitelek, celkem 18. Byly tu k vidění holky i kluci, s blonďatými, zrzavými a tmavými vlasy snad všech odstínů, upravenými do různých účesů. Nás ovšem bude zajímat především fotografie, která visí ve druhé řadě nalevo. Je na ní černovlasý chlapec s plnými tvářemi a trochu zamračeným pohledem. Na cedulce pod fotografií je vytištěné jméno: Petr Latka.

Petr nebyl povahou mrzout, jak by někdo možná usuzoval podle toho, že byl na snímku zamračený. Prostě ho ten den, kdy probíhalo focení, bolel zub a na nějaké úsměvy pro objektiv pana fotografa neměl vůbec pomyšlení. Petr se ve skutečnosti strašně rád smál a jeho strejda s oblibou prohlašoval, že se Petr chláme jako pavián. (Táta musel samozřejmě Petrovi vysvětlit, že chlámat se znamená to samé co smát se, jen to není úplně spisovně a ve slovníku českého jazyka takové slovo nejspíš nenajde.)

Petr do třídy většinou přicházel jako první, protože ho maminka vozila do školy časně ráno a sama spěchala do práce. Sedával pak v lavici a něco si četl. Dnes si listoval v časopise Rybářství. Jeho táta byl nadšený rybář a Petra moc bavilo chodit s ním k řece, takže mu táta k osmým narozeninám zařídil dětský rybářský lístek a chodili na ryby společně.

Z prohlížení rybářského magazínu Petra vyrušil příchod spolužáků. Trousili se do místnosti po jednom i po skupinkách, někteří spořádaně, jiní se přiřítili jako vichřice.

Hned vedle Petra seděli tři kluci, obrovští fandové komiksů. Zrovna dneska jeden z nich, Lukáš, vběhnul do učebny a nad hlavou mával novým sešitem se svalnatou postavou Batmana na obálce. Jeho kamarádi Kryštof s Přemkem se ho snažili dohnat a komiks mu sebrat, ale jelikož měl Lukáš docela slušný náskok, oběhla trojice dvakrát celou místnost. Lukáš celý zadýchaný od běhu a smíchu ale nakonec rezignoval a všichni tři se rychle sesedli nad příběhy netopýřího muže, aby si stihli něco přečíst, než se ozve zvonění.

Zatímco Petr se zaujetím sledoval honičku za Batmanem, naplnila se učebna šumivým hlaholem zbytku spolužáků – jak si děti povídaly, šoupaly židlemi, sedaly si a na stolky z aktovek vyndávaly sešity a penály. Najednou se od dveří ozvalo hlasité zakokrhání. Petr se rozesmál a sledoval, jak k němu přichází Tomáš Lakatoš. Hříva černých vlasů, jež se neustále stáčely do kroužků, mu povlávala kolem obličeje, ve kterém svítil široký úsměv od ucha k uchu. Tomáš uměl napodobovat hlasy zvířat a Petr ho za to obdivoval.

Když Tomáš došel až k Petrovi, plácli si spolu nad hlavou rukama, jako to dělají kamarádi v amerických filmech.

„Prima kohout, fakt se ti povedl,“ prohlásil Petr.

Tomáš nadšeně přitakal: „Že jo, trénoval jsem to celý týden, teď se pustím do slona, to teprve uslyšíš hukot!“ Oba se znovu rozesmáli na celé kolo. Tomáš se posadil a ukázal na časopis na Petrově stole: „To tě to ještě nepustilo, dřepákovat u vody?“

Petr zavrtěl hlavou: „Kdepak, táta říkal, že mi k příštím narozkám koupí nový prut s rychlonavijákem.“

Tomáš se lišácky usmál: „Tak to si musíš dávat bacha, aby ti ryby neodletěly, až je budeš rychlonavijákovat z vody!“ Rukama naznačil škubnutí prutem a pak se dlaní plácnul do čela, jako by to byla ryba, vytažená právě z vody.

Petr se po něm naoko ohnal časopisem, ale oba se tou představou bavili až do zvonění.

Velké přípravy

III. třída pardubické základní školy se usadila na svých místech a připravila si poslední věci na hodinu, jen komiksová trojka se ještě polohlasně dohadovala, jestli se do Batmobilu tankuje nafta, nebo benzin. Ve chvíli, kdy se otevřely dveře učebny a vstoupily obě paní učitelky, utichl i poslední šum. Ženy došly ke katedře a otočily se čelem k dětem.

„Dobrý den, paní učitelky,“ zahřměla třída.

„Dobrý den, děti,“ zazněla milá odpověď. Paní učitelka Sporná se posadila a začala zapisovat do třídní knihy, zatímco její starší kolegyně přejela třídu přísným pohledem a začala pomalu hovořit: „Jak zajisté všichni víte, neboť jsme o tom v průběhu týdne hodně mluvili, příští týden v pondělí vyrážíme na školu v přírodě.“ Celou třídou proběhlo vzrušené mumlání. Samozřejmě že to všichni věděli, a strašně moc se na to těšili. Paní učitelka se trochu pousmála, ale dál pokračovala s vážnou tváří: „Očekávám od vás, že se budete chovat vzorně a nedáte mně ani paní učitelce Sporné žádný důvod, abychom vás musely poslat nazpátek k rodičům o pár dní dříve.“ Ve tvářích žáčků se objevilo mírné zděšení, překvapení, ale také pobavení. Nikdo přece nechce být poslán domů ze školy v přírodě jako zlobidlo. To by byla pěkná hanba!

Starší žena, stojící před třídou, lehce přikývla a další slova již říkala mnohem vřelejším tónem: „Letos pojedeme objevovat tajemství přírody do Pacova. Budeme tam bydlet v zařízení místní základní školy, kterou využijeme jako základnu a z níž každý den vyrazíme na procházku nebo výlet po okolí. Rozhodně uvidíme spoustu zajímavých věcí, rostlin a zvířat a vy se o nich potom dozvíte ještě další zajímavosti od nás.“

Paní učitelka natáhla paži a položila ruku na rameno své mladší kolegyni, která vzhlédla od třídní knihy a nadšeně se usmála. „Paní učitelka Sporná s vámi probere, co bude potřeba dnes ještě připravit na odjezd, a pak už se rozběhne normální den podle rozvrhu.“

Starší žena kývla s úsměvem na mladší a odešla. Když otevřela dveře od učebny, všechny děti se postavily, a jakmile za sebou dveře zavřela, zase se posadily. Šestnáct párů očí se obrátilo k drobné blondýnce za katedrou. Ta zavřela třídní knihu, odložila kuličkové pero a vytáhla sešit. Tajemně se usmála a sešit otevřela: „Je toho ještě spousta, co budeme muset udělat, než dneska půjdeme domů, takže jsem si napsala seznam. Za prvé, musíme do krabice zabalit všechny nůžky na papír, barevné papíry, lepidla a lepicí pásky, pastelky, fixy a pár pravítek. Kdo si to vezme na starost?“ Zdvihla oči od sešitu a bloudila jimi po třídě. Děvče v přední lavici zvedlo ruku. „Pavlína, dobrá, někdo další? To je práce alespoň pro dva.“ Skoro zároveň se zvedly další dvě ruce. „Takže si píšu ještě Ilču a Ludvíka, skvělé. Zabalenou krabici pak položte sem ke mně na stůl. Za druhé, musíme s sebou vzít rozpoznávací kolečka a tabulky se zvířecími stopami, ptáky, savce a tak dále. Měly by být vzadu ve skříni v zásuvce.“ V té chvíli vystřelily nahoru téměř současně dvě paže.

„Skvělé, Ondra s Lojzou, naše sehraná dvojka. Potřebuji od vás, kluci, abyste mi sepsali, co všechno s sebou bereme. Každá tabulka nebo kolečko má na sobě název, takže mi všechny napište na jeden papír a dejte je do plátěné tašky. Ten seznam nechte ležet na tašce a všechno mi to dejte zase sem na stůl.“

Paní učitelka si udělala k úkolu v sešitě poznámku o tom, kdo jej má vykonat, a pokračovala: „Za třetí, v Pacově budeme nocovat v tělocvičně ve spacích pytlích, bude to skutečně dobrodružství. Potřebuji alespoň čtyři siláky, aby mi pomohli vybrat ze skladu karimatky a spacáky.“

Tomáš se okamžitě přihlásil a mrknul na Petra, který ho v následující vteřině následoval. Nakonec si paní učitelka zapsala k Petrovi a Tomášovi ještě komiksovou trojici Lukáše, Přemka a Kryštofa.

Poslední úkol, výběr a příprava atlasů rostlin a zvířat, byl svěřen Kristýně a Lindě, nerozlučným kamarádkám, které se spolu přátelily už od první třídy. Paní učitelka Sporná ještě jednou překontrolovala, že na nic nezapomněla, a zaklapla notes: „Všechny připravené věci musejí být na mém stole před tím, než dnes skončí škola, nechám vám na přípravu půlhodinu po obědě a pak si to přijdu zkontrolovat. Siláci na výběr karimatek a spacáků na mě počkají před sborovnou přesně ve 12:00. Koukejte jít na oběd jako první, ať na vás nemusím čekat.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nové příběhy se šťastným koncem – Hladový vydrýsek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.