Léčivá moc smíchu

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.ivysehrad.cz

www.albatrosmedia.cz

Karel Nešpor

Léčivá moc smíchu – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© MUDr. Karel Nešpor, CSc., 2002
Illustrations © PhDr. Václav Hradecký, 2002

Cover photos © Vojtěch Vlk, 2002

ISBN tištěné verze 978-80-7601-611-8

ISBN e-knihy 978-80-7601-614-9 (1. zveřejnění, 2022)

ISBN e-knihy 978-80-7601-615-6 (1. zveřejnění, 2022)

ISBN e-knihy 978-80-7601-613-2 (1. zveřejnění, 2022)

Poděkování

Děkuji všem učitelům, kolegům i přátelům, kteří mi při psaní této knihy přímo nebo nepřímo pomáhali. Zvláště děkuji paní Daniele Fischerové. Ta přispěla spoustou dobrých nápadů. Navíc je to její zásluha, že píšu čtivě a srozumitelně. Už před lety mi totiž zakázala všechny věty delší než dvě řádky.

Děkuji také vám, vážení čtenáři! Právě díky vašemu zájmu vychází tato kniha již v šestém vydání.

Knihu věnuji všem, kdo se chtějí smát, i když právě nesvítí slunce.

Úvod

Kéž je smích vždy se mnou.

Filozof S. Kierkegaard, jemuž se ve snu zjevili bohové a přislíbili mu splnit libovolné přání

Jistě, vážení čtenáři, potvrdíte z vlastní zkušenosti, že úsměv ve správnou chvíli dokáže prolomit ledy ve vztazích. Často je to právě úsměv, který stojí na počátku přátelství, spolupráce nebo i manželství. Smích stmeluje rodiny a pracovní týmy a také pronikavě ovlivňuje řadu tělesných funkcí. Smích slouží tělu jako signál, že je možné se uvolnit a že je vše v pořádku. Smích je starší než řeč a je vrozený. Zjistilo se dokonce, že lidský plod v děloze reaguje smíchem ještě před narozením. O příznivých účincích smíchu na duševní i tělesné zdraví je přesvědčena řada lékařů v různých částech světa, kteří smích a humor využívají při léčbě. Jedná se tedy o téma, jemuž stojí za to věnovat pozornost a zabývat se jím do hloubky.

Tato kniha je praktická, čtivá a srozumitelná. Najdete v ní mimo jiné asi 60 způsobů, jak prozářit a proteplit svůj život smíchem, i když možná nemáte život vždy snadný.

Chápu ty, kteří nehledí na svět nijak růžově. Možná to způsobily nepříznivé okolnosti života nebo vliv prostředí, v němž vyrůstali. Jejich hlas bude zastupovat pan Škarohlíd. A hned se nám představí:

Pan Škarohlíd: „Nepřipadá vám divné se smát, když je ve světě tolik bídy, násilí, drog, korupce a zla?“

Veselost a smích neznamená se smiřovat s nepříznivými skutečnostmi, které můžete změnit. Když dovolíte, nabídnu vám historku.

Váženého filozofa nalezl návštěvník, jak si za velkého řehotu hraje s dětmi.

Návštěvník poznamenal, že to se na učence nesluší.

Filozof mu na to řekl: „Co uděláš s lukem, který nepoužíváš?“

„Uvolním tětivu, aby se dřevo neunavilo a luk neztratil sílu,“ odpověděl návštěvník.

„No a právě proto se teď bavím,“ smál se filozof.

Pan Škarohlíd: „Může smích člověku zdravotně uškodit?“

Úsměv a smích neškodí, ale prospívá. Při vydatném břišním smíchu ovšem stoupá tlak v břišní dutině. Z tohoto důvodu se dlouhý a silný smích nehodí pro lidi s kýlou, krátce po operaci v břišní dutině, s pokročilými hemoroidy, vážnými srdečními nemocemi, výhřezem dělohy nebo během těhotenství[1]. Jakékoliv namáhavější cvičení, včetně vydatného a dlouhého smíchu, se také nedoporučuje lidem s akutními horečnatými nemocemi. Jestliže má někdo problémy, aby udržel moč nebo stolici, silný břišní smích mu to rozhodně neusnadní. Lidé s glaukomem (zelený zákal) nebo krvácením v oblasti oka by se měli o tom, zda jim vydatný smích prospívá, nebo ne, poradit se svým očním lékařem. Opakuji, že výše uvedené se týká vydatného břišního smíchu. Dobrá nálada a úsměv pomáhají. Je možné se usmívat třeba i při chřipce. Může zlepšit náladu, posílit imunitu a pomoci uzdravení. Naprostá většina cvičení uvedených v této knize se hodí prakticky pro každého včetně čtenářů vyššího věku nebo lidí s různými zdravotními omezeními.

[1] Zkušené porodní asistentky ale uvádějí, že smích během porodu může porod usnadnit. To je pochopitelné, uvážíme-li, že smích jednak mírní bolest a také že se při silnějším smíchu zvyšuje tlak v břišní dutině.

Je ale také třeba upozornit na určitá omezení. Smích je nevhodný při činnostech vyžadujících zvýšené svalové úsilí. Psychoterapeutka A. Goodheartová popisuje, jak s kamarádkou stěhovaly velkou matraci a velmi se při tom smály. Sice se dobře pobavily, ale přestěhování matrace z jednoho patra do druhého jim zabralo tři čtvrtě hodiny. Je to vysvětlitelné tím, že smích vede k svalovému uvolnění.

Navíc zde jsou i jiná rizika: Např. jestliže má někdo zubní protézu a nekontrolovaně se směje při jídle, může se stát, že protéza vyletí z úst do mísy bramborového salátu.

Kierkegaard v záhlaví této kapitoly se rozhodl správně. Smích, humor a hravost je cosi, oč člověka nemůže připravit inflace, stáří ani nemoc: Velmi stará žena umírala a u jejího lůžka se shromáždila skupina studentů medicíny vedená profesorem. Žena otevřela oči, zasmála se a řekla „baf“.

Umějí se zvířata smát?

Když se tomu dokážeš zasmát, dokážeš to i přežít.

Bill Cosby

Pan Škarohlíd: „Už jste viděl smějícího se buldoka?“

Citlivější chovatel snadno pozná, kdy má jeho buldočí miláček dobrou náladu. Připouštím ale, že buldoci při tom neroztahují čenich od ucha k uchu. Když dovolíte, zaměříme se spíše na druh, který je člověku podobnější.

Vezměte si takového smějícího se šimpanze, který si chce hrát. Jeho čelist je uvolněná, zuby zůstávají z velké části zakryty rty, dýchání je mělké a rychlé, může být spojeno s vydáváním zvuku „ahh, ahh, ahh“.

K smějícím se chlupáčům, kteří vydávají i smíchu podobné zvuky, patří kromě šimpanzů i gorily a orangutani. Zkusme se nyní zamyslet nad tím, kdy a proč se taková gorila nebo šimpanz rozřehtá.

Kdy se směje šimpanz?

Typicky se jedná o následující situace:

■ Hra, škádlení a pošťuchování se. Smích dává najevo šimpanzím kamarádům, že škádlivý útok nemají brát vážně. Pokud by je chtěl jiný šimpanz skutečně kousnout, neměl by při tom uvolněnou tlamu.

■ Šimpanzí mládě (i lidské dítě) se smějí na maminku v situacích, kdy jí chtějí sdělit cosi jako „to se mi líbí“ nebo „pokračuj v tom“. Podobně komunikuje šimpanzí matka s mládětem, které jí kouše ucho. Naproti tomu signálem „dost“ bývá výkřik.

■ Smích se také dostavuje v situacích, kdy má šimpanz nejdřív z něčeho strach, ale najednou se ukáže, že se jedná o zcela neškodnou záležitost. Zapomenuté šle mohou vypadat v příšeří pralesa jako párek hadů, proto mohou šimpanzovi nahnat pořádný strach. Když šimpanz zjistí, že jsou to jenom kšandy, hned má lepší náladu. I začne se řehtat.

■ Šimpanzi se, podobně jako lidé, smějí i při lechtání.

■ Šimpanzí „úsměv“ se zuby u sebe vykládají někteří odborníci jako projev podrobení se. Šimpanz tím říká cosi jako: „Pane Nadšimpanzi, je mi jasné, že tady šéfujete vy. Plně a v hluboké úctě to respektuji.“

Uvedené potvrzuje to, o čem jsem se zmínil už v úvodu. Smích vysílá dvojí signál:

1. Dovnitř šimpanzího organismu. Tento signál říká asi toto: „To není had, ale šle. Mé šimpanzí nadledviny, svaly, srdce, plíce atd. nemusíte se připravovat na útěk ani na boj. Poplach se ruší, ha, ha, ha.“

2. Do šimpanzího okolí. To bychom si mohli do našeho jazyka přeložit třeba takto: „Kluci a holky, bojovat se nebude. Klídek, klídek, pohodička!“

Pan Škarohlíd: „Myslím, že děláte šimpanze chytřejší, než jsou.“

O tom, že šimpanze není radno podceňovat, svědčí následující příběh. Jistý podomní obchodník s klobouky usnul pod stromem. Když se probudil, zjistil, že jeho klobouky si rozebraly místní opice a že mu i s nimi utekly do větví stromů. Obchodník v zoufalství vzal vlastní klobouk a vztekle jím mrštil o zem. Na to reagovaly opice tím, že také hodily klobouky na zem. Šťastný obchodník si je posbíral. Tuto příhodu pak často vyprávěl rodině a přátelům. I stalo se, že po mnoha letech šel stejnou cestou jeho vnuk a přihodilo se mu přesně totéž. Mladý muž si samozřejmě vzpomněl na dědečkovo vyprávění. Nejdřív opicím zamával a opice mu odpověděly zamáváním. Pak zatleskal a opice odpověděly zatleskáním. Pak vzal klobouk z hlavy a hodil ho na zem. Tu přiběhla jedna opice, sebrala klobouk a rychle vylezla na strom. Odtud na obchodníka zavolala: „Nejsi jediný, kdo má dědečka, ha, ha, ha.“

Pan Škarohlíd: „Že se nestydíte dělat si z lidí legraci!“

Tak dobře, nyní už vážně. Šimpanzi a gorily nejsou jediná zvířata, která mají to, co by se dalo označit jako smysl pro humor. Již zmíněná terapeutka A. Goodheartová je přesvědčena o tom, že smát se umí i delfíni. O havranech se tvrdí, že jsou neuvěřitelně mazaní a hraví. Dokonce jen tak pro zábavu dělají na sněhu kotrmelce. Podle vědců se předkové lidí naučili smích vědomě používat v sociálních situacích někdy před dvěma miliony let.

Pan Škarohlíd: „Já se to nenaučil dodneška.“

Tahle knížka vám pomůže dohnat vaše drobné vývojové opoždění. Jen je třeba pilně cvičit.

Cvičení: Zvířata a smích

Nepředpokládám, že byste si pod vlivem četby této knihy pořídili gorilu, abyste se měli s kým smát. Dobrou záminku, proč se smát, vám ale může poskytnout i kotě nebo veverka. Vzpomínám, si na veverku v lázeňském parku. Ta si zvykla získávat dobroty panáčkováním před lázeňskými hosty. Jenže ouha! Takto zapanáčkovala i před vzrostlým vlčákem. Toho to natolik překvapilo, že naprosto ztuhl. Veverka naštěstí včas pochopila situaci a zmizela v koruně nejbližšího stromu.

Vděčným zdrojem smíchu jsou malí pejsci, kteří se s hlasitým štěkotem sápou na vzrostlé dobrmany[2], roztoužení chrti i všelijaké ptactvo. A jestli nevíte, kam umístit klec na andulku, můžete si dát za okno krmítko. Mnoho směšných situací nastává, když se setkává svět zvířat a svět lidí. Před časem jsem potkal subtilní kolegyni, která si vedla velkou černou dogu. Vypadal jsem asi překvapeně, takže mi to kolegyně vysvětlila: „To je můj malý nalezeneček.“ Doga, která mi sahala do pasu, se o mě mezitím přátelsky otřela, až jsem málem ztratil rovnováhu.

[2] Moje sestra chovala křížence jezevčíka a dobrmana. Tento živočich vypadá jako o málo větší a kratší jezevčík, ale připadá si jako dobrman. Tím pádem zuřivě štěká na mnohem větší psy. Ti rozumnější ho přehlížejí.

Pro zajímavost ještě orientální návod na léčbu čehokoliv. Za účinnost ale neručím. Stačí prý 40 dní krmit volně žijící zvířata nebo ptáky. Nemyslí se tím jistě výkrm domácího pašíka, ale třeba sypání ptáčkům.

Malí a chlupatí psi nám připadají často legrační. Zvláště, když se tváří povzneseně.

„Falešný“ úsměv

Střez se lidí, kterým se při smíchu netřese břicho.

Čínské přísloví

Pan Škarohlíd: „Ti vaši šimpanzi nejsou falešní jako lidé! Vezměte si takového hostinského. Usmívá se o sto šest a při tom vás chce ošidit. To nemluvím o podvodnících nebo o usmívajících se sňatkových podvodnících!“

Úsměv má v těchto případech oslabit obezřetnost okolí. Na rozehřátí nabídnu anekdotu o ne zcela srdečných úsměvech, pak se pustíme do toho, jak poznat neupřímný smích.

Generální tajemník na návštěvě kolchozu žertuje: „Jak se máte, holoubci?“

„Dobře,“ zažertují kolchozníci.

Znaky hraného smíchu

Nesmějí se oči: Při vydatném úsměvu se aktivuje kruhový sval oční, což se projeví zdvižením tváří a vráskami kolem očí. Nedostavuje se také lesk očí.

Jiné části těla se nesmějí: Obličejové svaly umí lidé ovládat náramně dobře, často při tom ale zapomenou na ruce nebo nohy. Takové nervózní pohyby nohama nebo dokonce zatínání ruky v pěst by vás mělo varovat, i kdyby se dotyčný usmíval jako měsíček. Pro smích je typické spíše uvolnění.

Břicho: Totéž se týká břicha. Pro vydatný smích je typický pohyb bránice, který se zprostředkovaně projeví „třesením břicha“ zmiňovaným v záhlaví této kapitoly.

Staccatový škleb: Za pomoci speciální kamery lze pořídit během vteřiny smíchu velké množství fotografií. Jestliže se pak v některých políčkách filmu objeví škleb, jedná se o smích předstíraný. Bez zmíněné kamery sice staccatový škleb neprokážete, vnímáte ho ale podprahově a intuitivně cítíte, že tady něco nehraje.

Trubačský úsměv: Kromě typického vytažení koutků úst dochází i k našpulení rtů (což se obvykle vykládá jako odmítání). Takto se asi bude usmívat způsobný pán středního věku, jemuž se snaží nejmladší ratolest jeho šéfa vnutit kousek oslintaného rohlíku.

Křivý úsměv: Pravá polovina obličeje se směje výrazněji než levá nebo naopak. Ovšem pozor, asymetrie obličeje může být působena i jinak, např. stavem po obrně lícního nervu.

Vycházet ze situace, okolností a zkušeností s určitým člověkem: Zkušení šalebníci si dokáží ledacos nacvičit. Politici se v tom přímo trénují pod vedením odborníků na mimoslovní komunikaci. Tváří v tvář problematickému člověku uděláte dobře, když budete vycházet ze svých dřívějších zkušeností s určitým typem lidí a z povahy situace. Jestli je někdo Červená Karkulka a na chaloupku bouchá vlk, doporučuji neotevírat. I kdyby se vlkovi třásla bránice!

Klamání smutkem a strachem

Když už jsme u toho klamání. Mnohem častěji se lidé klamou v opačném směru. Vezměte si takovou nepříliš duchaplnou televizní detektivku. Herci na obrazovce se tváří, jako kdyby měli za košilí chřestýše. Přitom vlastně vůbec o nic nejde. Vlastně se jedná o často naivní fantazie scénáristy a režiséra.

Nebo pán jede metrem, čte noviny a mračí se. Jak známo sdělovací prostředky dávají daleko větší prostor špatným zprávám, takže se mu nedivte. Kdo se na našeho cestujícího podívá, musí předpokládat, že během pěti minut vyletí všichni do povětří. Nevyletní nikdo nikam, ale i tak se stres a napětí přenášejí na okolí zmíněného čtenáře tisku. Úsměv by v této situaci působil na druhé daleko příznivěji. Co více, úsměv by působil příznivěji na tělo i psychiku onoho cestujícího. Např. by neměl tak zaťaté zuby a lépe by se mu dýchalo Při stresu lidé totiž obvykle napnou břicho a tak do značné míry vyřadí z provozu bránici i dolní žebra. Také by onomu cestujícímu lépe pracovalo trávení, měl by lepší držení těla, byl by tvořivější atd. Nadměrný a dlouhotrvající stres se uplatňuje jako příčina nebo komplikující činitel u mnoha nemocí, relaxace a smích naopak jako prevence nebo i léčba.

Pan Škarohlíd: „A co úrazy?“

Stres může vést k zbrklosti, nepozornosti a chybnému odhadu, což s úrazy souvisí. Navíc stres oslabuje imunitu a zpomaluje hojení ran. A to nemluvím o nemocech jako např. vysoký krevní tlak, vředová choroba žaludku a dvanáctníku, nejrůznější bolesti včetně bolestí zad a některých typů bolestí hlavy.

Jistý lékař, který se dlouhodobě zabývá využíváním smíchu, nás takto varuje: „Pozor, smích může být nebezpečný vašim nemocem.“

Něco na tom určitě je.

Pan Škarohlíd: „Obelhat spolucestující usmíváním se nad novinami asi jde, ale myslíte, že člověk dokáže obelhat sám sebe?“

Předně nejde o obelhávání, protože cestování v metru je relativně velmi bezpečná záležitost, ať si v novinách píší, co chtějí. Kromě toho vezměme v úvahu následující okolnost: Smích má v naší psychice tak hluboké kořeny, že to automaticky vede i k určitým tělesným změnám. Usmíváním se, i když se vám do něj nejdřív nechtělo, skutečně můžete ovlivnit to, co se děje ve vaší mysli i v těle. A právě to je tématem našeho následujícího cvičení.

Pan Škarohlíd: „Přece jen může být tato kniha k něčemu dobrá. Teď aspoň poznám, když se někdo směje falešně.“

Nemějte mu to ale za zlé. Taková zdravotní sestra, která ze sebe dokáže na konci perné služby vyždímat úsměv, zasluhuje medaili. I když její úsměv není dokonalý.

Cvičení: Vyvolávání pocitů pomocí obličejových svalů

■ Ve vzpřímené poloze (sed nebo stoj) před zrcadlem uvolněte obličej.

■ Nejprve zatněte čelisti, koutky úst táhněte dolů, nazdvihněte obočí, takže se na čele objeví vrásky, oči zeširoka rozevřete. Chvíli takto setrvejte a uvědomte si, jaké pocity ve vás tento výraz vyvolává. Toto cvičení zbytečně neprodlužujte, abyste ze sebe nakonec ještě nedostali strach.

■ Znovu obličej uvolněte.

■ Tentokrát čelisti uvolněte, ústa však nechte zavřená. Koutky úst táhněte šikmo vzad a vzhůru. Oči uvolněte, víčka nepatrně přivřete, pokud se vám při tom ještě podaří udělat drobné vrásky vycházející vějířovitě z očních koutků, tím lépe. Čelo zůstává uvolněné a hladké. Chvíli vydržte a uvědomte si, jaké pocity vyvolává tento výraz tváře. Když se tak v zrcadle pozorujete, jste vlastně docela milý člověk, že ano?

■ Pokročilejší varianta předchozího cvičení vypadá následovně. K základnímu výrazu typickému pro úsměv přidávejte ještě další pocity a uvědomujte si, jaké obličejové svaly se při tom aktivují. Např. při překvapeném úsměvu budete asi zdvihat obočí, při lišáckém nebo spikleneckém úsměvu možná přimhouříte oko. Podobně se můžete usmívat i blahovolně, spokojeně, prostě, tajemně atd.

Smích pod lupou

Zvuk smíchu je jako klenutá kopule chrámu štěstí.

Milan Kundera

Veselost a pohyb prodlužují život.

Přísloví

Předchozí cvičení už zahrnuje některé typické projevy smíchu. Právě těmito projevy se budeme nyní zabývat podrobněji.

Obličej a oči

Obličejové svaly jsou jedinečné tím, že často nekončí na kostech a nepohybují klouby. Někdy se upínají pod pokožkou a pohybují především kůží. Právě to umožňuje jemné změny výrazu tváře. To je pro mezilidskou komunikaci důležité. Během smíchu dochází ke společnému stahu dvou svalů. Musculus zygomaticus major (velký lícní sval) táhne koutky úst šikmo vzad a vzhůru směrem k lícní kosti, na kterou se také upíná a musculus orbicularis (kruhový sval oční) zdvihá tváře, což vede k vytváření vějířku vrásek v koutcích očí. Právě vrásky kolem očí jsou typické pro spontánní smích a ne pro smích předstíraný. Souběžně se stahem zmíněných svalů dochází k uvolnění řady jiných svalů jako musculus masseter (zevní žvýkací sval) a musculus pterygoideus, což vede k poklesu dolní čelisti a k tomu, že se uvolňuje cesta pro výdech.

Smějící se autor. Podobně jako v případě smějícího se šimpanze, je i v tomto případě čelist uvolněná. Dva pro smích nejdůležitější svaly jsou aktivní. První z nich musculus zygomaticus major táhne koutky úst šikmo vzad a vzhůru, druhý musculus orbicularis neboli kruhový sval oční zdvíhá tváře.

Pan Škarohlíd: „Připouštím, že se usmíváte podobně jako šimpanz.“

Však také předvádím druh smíchu, který se jmenuje „Opičák si drbe záda“. Najdete ho v kapitole o automasáži. Ale abych vylepšil pověst naší rodiny, ukáži vám fotografii své babičky zamlada.

Jemný úsměv. V tomto případě je aktivní sval m. zygomaticus major, který táhne koutek šikmo vzad a vzhůru a je uvolněná čelist. Naproti tomu svaly kolem očí zůstávají uvolněné a relaxovaná je i většina dalších svalů obličeje.

Pomocný význam při smíchu má ještě řada dalších drobných svalů kolem úst. Jejich aktivací se rozšiřují ústa, což usnadňuje výdech. Čím je smích hlasitější a silnější, tím více svalů se zapojuje, takže v případě pořádného řehotu jsou zapojeny téměř všechny mimické svaly. Jaké svaly se při smíchu zapojí, záleží ovšem také na tom, zda je smích spojen s jinou emocí (např. překvapením) nebo jestli se smějící se osoba snaží smích tlumit.

Při smíchu se také popisuje projasnění očí, což se vykládá jako důsledek napětí svalů kolem očí, následek většího slzení nebo zvýšení objemu krve a dalších tekutin v očích. Není ostatně vzácné, že se někdo směje tak, až mu vytrysknou slzy. Intenzivní smích často končí zavřením očí.

Cvičení: Smích s brčkem

Nabídnu vám fintu. Pohyb úst při smíchu můžete nacvičovat za pomoci brčka. Dejte si ho mezi zuby napříč úst. Schválně se tak na sebe podívejte do zrcadla. Nejspíš vám to zlepší náladu.

Cvičení: Okamžitý smích

Nejlépe je ho používat brzy pro probuzení a před zrcadlem. Mysl je v té době citlivá a do nového dne vykročíte vesele. Špičky prstů položte kousek nad dolní čelist a povytahujte jimi koutky úst vzhůru. Přimhuřte při tom oči. Pak se můžete ještě chvíli chechtat s rukama volně podle těla.

Cvičení: Buddhův úsměv

■ Sedněte si nebo se postavte zpříma. Zavřete oči a uvolněte svaly, které nepotřebujete k zachování vzpřímené polohy, zejména pak svaly obličeje.

■ Koutky úst táhněte šikmo vzad a vzhůru přibližně směrem k ušním lalůčkům. Současně se snažte přitahovat ušní boltce směrem k hlavě. Nejde o to, abyste mávali ušima, ale o to, abyste uvedli do činnosti drobné zakrnělé svaly za ušními boltci. Tyto svaly bývají aktivní v situacích, kdy se člověk cítí bezpečně. To platí nejen pro lidi, ale třeba i pro králíky nebo zajíce.

■ Výsledný pocit z tohoto cvičení by měla být moudrá, dobromyslná a mírumilovná radost.

■ Některé buddhistické prameny hovoří v souvislosti s tímto jemným úsměvem o „poloúsměvu“ a doporučují ho používat v nejrůznějších situacích každodenního života.

Cvičení: Vnitřní úsměv

Výchozí poloha je stejná jako u předchozího cvičení.

Oči nechte tentokrát otevřené. Představte si, že na straně očí obrácené dovnitř vaší hlavy září zlaté světlo. Toto světlo posílejte otevřenýma očima navenek.

Cvičení trochu připomíná pohled dítěte na rozsvícený vánoční stromek. Můžete ho používat pro vlastní potřebu i v situacích, kdy budete chtít být okouzlující. O tom, že se při smíchu popisuje vyšší lesk očí, jsme se už zmiňovali. Pro zajímavost dodávám, že tento druh smíchu jsem se naučil od americké jógínky českého původu paní Ossius, když mi bylo 16 let. To už je nějaký pátek, ale cvičení si stále pamatuji, protože je skvělé.

Cvičení: Vnitřní úsměv pro pokročilé

Již zmíněné zlaté světlo můžete posílat, ať s očima otevřenýma nebo zavřenýma, dovnitř těla. Různé části těla, k nimž se smích dostal, odpovídají očím podobně, tj. úsměvem. Cvičení vás jistě nepřekvapilo, víte přece už, že smích je důležitým signálem nejen pro naše okolí ale i pro nás samé.

Zvuky a dýchání

Známé „ha… ha… ha“ vyslovujeme při smíchu jinak než běžná slova. Při smíchu se příslušná stejná slabika opakuje nejméně 2 × (nesmějeme se tedy ha… he… ha“, ale „ha… ha… ha“). Začátek zvuku vyrážíme, rozhodně je silnější než konec. Smějeme se tedy „Ha, Ha, Ha,“ ne „hA, hA, hA,“ zvuk „hA…“ by nám asi více připomínal štěkot než smích. Smích se zpravidla objevuje v řeči po skončení věty nebo fráze, ne v jejím prostředku. Změněný výraz tváře při smíchu zpravidla předchází zvukům.

Pro dýchání při smíchu je typické zdůrazňování výdechu, rytmický charakter smíchu je působen stahy svalů, které se při klidném dýchání na výdechu obvykle nepodílejí (bránice, přímé svaly břišní, některé hrudní svaly). Při vydatném smíchu vydechujeme mnohem důkladněji než za normálních okolností. Dechové svaly při smíchu pracují koordinovaně ve spolupráci se svaly hrtanu: Stahování hrtanové záklopky vede k vytváření dostatečného tlaku, její rytmické uzavírání periodicky přerušuje proud vydechovaného vzduchu. Výsledný zvuk se pak dotváří ve vyšších částech dýchacího systému. Melodické vibrace při smíchu bývají vyšší než při řeči. Hlasitost jednotlivých slabik smíchu během jednoho výdechu se spíše snižuje, což lze znázornit takto:

Ha, Ha, Ha – Ha, Ha, Ha – Ha, Ha, Ha…

Lidská ústa a krk musí sloužit mnoha účelům zároveň (dýchání, řeči, jídlu a také smíchu), je jasné, že všechno se to nedá stihnout najednou. Aby se to všechno nepopletlo, stanovil si mozek určité priority. Smích bývá od řeči oddělen (slouží tedy jako jakási tečka za větou) a řeč mívá přednost. Říkáme tedy mnohem častěji např.: „Praskly mu šle, ha, ha, ha…“ než „Praskly mu, ha, ha, ha… šle.“ Tento tzv. interpunkční efekt smíchu respektují i posluchači a diváci. Proto nechávají většinou toho, kdo je rozesmává, dokončit větu, i když oni, coby posluchači, mají hlasivky „volné“. Proto také nechává zkušený komik po dopovězení vtipu pauzu. Nejde tedy jen o to, aby anekdota došla i méně chápavým.

Neobvyklé druhy smíchu

Jsou lidé, kteří se smějí velmi netypicky. Jejich projevy smíchu mohou připomínat pokažený lesní roh, frkání plnokrevníka nebo hýkání. Právě takové netypické zvuky mohou být velmi nápadné a mohou ve společnosti vyvolat bouři veselí. Patříte-li k lidem s originálním smíchovým projevem, nestyďte se za to, ale naopak své schopnosti v tomto směru hojně používejte a rozvíjejte.

Cvičení: Smích končetinami

I tento druh smíchu zde kdysi vyučovala jógínka paní Ossius. Cvičení se hodí spíše pro ty, kdo se nemusí ohlížet na sousedy za zdí panelového bytu.

■ Výchozí polohou je leh na zádech, přitáhněte stehna k trupu a pokrčte ruce v loktech.

■ Nohama i rukama vykonávejte pohyby jako při jízdě na kole.

■ Do rytmu šlapání vyslovujte ve zrychlujícím se tempu slabiky „ha, ha, ha – ho, ho, ho – he, he, he – hi, hi, hi – ha, ha, ha – ho, ho, ho – he, he, he – hi, hi, hi – ha, ha, ha – ho, ho, ho – he, he, he – hi, hi, hi…“ Pokračujte tak dlouho, dokud vám stačí síly nebo dech.

Cvičení je dost namáhavé a neměli by ho cvičit lidé krátce po operaci v břišní dutině, s vážnou srdeční nemocí, výrazně oslabení apod.

Tělesné pohyby

Smích vyšší intenzity zahrnuje prakticky celé tělo. Některé z těchto pohybů souvisejí s dýcháním (záklon hlavy), vydáváním příslušných zvuků (vibrace hrudníku a někdy i končetin). Jiné pohyby se u různých lidí liší. Tak se lze setkat s pohyby trupu do stran nebo dopředu a dozadu, vyhazováním rukou vzhůru, podupáváním, zakrýváním očí, děti často vyskakují do vzduchu, jiní si drží spánky. Záchvat smíchu může někdy připomínat až křeče nebo mít extatický charakter.

Cvičení: Naučte smát svá záda

Nechte si předvést např. od zad nebo jiné přetěžované části těla, jak se právě u ní projevuje vaše veselost. Pak v příslušné části těla vyvolejte pocity smíchu a dopřejte jí trochu radosti. Možná se k vám záda, kolena, kyčle nebo žaludek začnou chovat slušněji.

Krevní oběh

Při smíchu nastává zvýšení tepové frekvence a prokrvuje se pokožka, tedy dochází k rozšíření povrchních cév. To se projevuje pocity tepla a tím, že člověk pěkně zrůžoví. Po skončení smíchu se tepová frekvence i krevní tlak snižují často pod obvyklý stav.

Další tělesné změny

Dochází ke snižování sekrece kortikoidů (hormony, které se vylučují při stresu), vzestupu imunoglobulinu A (ten pomáhá bránit se infekcím horních dýchacích cest) a posílení celkové imunity. Smích zvyšuje odolnost vůči bolesti. Při smíchu dochází ke zvýšenému prokrvení svalů, které se na smíchu podílejí, včetně svalů obličejových. Po skončení smíchu se svalové napětí, podobně jako dech i tep, snižuje pod obvyklý stav, což svědčí pro stav uvolnění, který předchozí smích vyvolal.

A. Goodheartová uvádí, že se při smíchu aktivuje thymus čili brzlík. Pro uvedené tvrzení sice neuvádí doklady, ale co kdyby na tom něco bylo. Brzlík je nevelký orgán nacházející se v horním mezihrudí a zasahující až k srdci. Zvyšuje schopnost organismu bránit se infekcím a nádorům. Zmíněná autorka připojuje některé další návody, jak brzlík povzbudit, např. mírně poklepávat na hrudní kost (viz cvičení „sebevědomý smích“).

Ještě pro zajímavost dodávám, že středověcí lékaři umisťovali sídlo smíchu do sleziny, což je nejspíš nesmysl. Také věřili, že smích prospívá trávení, což bude nejspíš pravda.

Cvičení: Sebevědomý smích

Postavte se rozkročmo, pevně a zpříma. Vybavte si situaci, kdy jste překonali nějaký problém nebo zvládli obtížnou situaci. Opakujte nahlas nebo polohlasem „ha-ha-ha…“ a lehce se poklepávejte dlaněmi na horní část hrudní kosti. Můžete se při tom navíc podle libosti pohupovat nebo dělat jiné pohyby, usmívat se, řehtat se či se vesele šklebit.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Léčivá moc smíchu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.