Petr Bezruč

Slezské písně

II. vydání v KHE

Digitální vědecká edice volně dostupná na: www.ucl.cas.cz/khe

První vydání knihy vyšlo za laskavého přispění Ministerstva kultury ČR.

Publikace vznikla v rámci výzkumného záměru Ústavu pro českou literaturu Akademie věd České republiky, v. v. i., (RVO: 68378068).

Edice Slezských písní Petra Bezruče vznikla ve spolupráci se Slezským zemským muzeem (Památníkem Petra Bezruče).

Při práci na textu knihy byly využity zdroje výzkumné infrastruktury Česká literární bibliografie (kód ORJ: 90136).

Recenzovali: Mgr. Zdeněk Smolka, Ph.D., a doc. PhDr. Michael Špirit, Ph.D.

© Petr Bezruč — heirs / Slezské zemské muzeum c/o DILIA, 2022

© Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i., 2022

© Památník národního písemnictví, 2022

© Filip Tomáš — Akropolis, 2022

© Edition and commentary — Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i., 2022

© Graphic and Cover Design — Markéta Jelenová, 2022

ISBN 978-80-7658-043-5 (Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i.)

ISBN 978-80-7470-421-5 (Filip Tomáš — Akropolis)

ISBN 978-80-87376-90-4 (Památník národního písemnictví)

ISBN 978-80-7658-044-2 (Mobi — Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i.)

ISBN 978-80-7470-422-2 (Mobi — Filip Tomáš — Akropolis)

ISBN 978-80-87376-91-1 (Mobi — Památník národního písemnictví)

ISBN 978-80-7658-045-9 (ePUB — Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i.)

ISBN 978-80-7470-423-9 (ePUB — Filip Tomáš — Akropolis)

ISBN 978-80-87376-92-8 (ePUB — Památník národního písemnictví)

KATALOGIZACE V KNIZE — NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Bezruč, Petr, 1867—1958

Slezské písně / Petr Bezruč. — II. vydání v KHE. — Praha : Ústav pro českou literaturu AV ČR, v.v.i. : Památník národního písemnictví : Akropolis, 2022. — 1 online zdroj. — (Kritická hybridní edice ; 3. svazek)

Chronologický přehled. — Obsahuje bibliografické odkazy

ISBN 978-80-7658-045-9 (Ústav pro českou literaturu AV ČR, v.v.i. ; online ; ePub). — ISBN 978-80-87376-92-8 (Památník národního písemnictví ; online ; ePub). — ISBN 978-80-7470-423-9 (Akropolis ; online ; ePub)

* 821.162.3-1 * 801.73 * (0:82-1) * (0.027) * (0.072)

— Bezruč, Petr, 1867—1958. Slezské písně

— česká poezie — 19.—20. století

— textologie

— česká poezie

— kritická vydání

— komentovaná vydání

821.162.3-1 — Česká poezie [25]

Obsah

1. Úvodem ke druhému vydání třetího svazku Kritické hybridní edice

2. Předmluva ke čtenářskému vydání Slezských písní Petra Bezruče

3. Slezské písně

1. Červený květ

2. Hanácká ves

3. Kyjov

4. Ptení

5. Plumlov I

6. Plumlov II

7. Maškarní ples

8. Papírový Mojšl

9. Jedna melodie

10. Jen jedenkrát

11. Ondráš

12. Motýl

13. Návrat

14. Kantor Halfar

15. Setkání

16. 70.000

17. Koniklec

18. Dva hrobníci

19. Dědina nad Ostravicí

20. Blendovice

21. Tošonovice

22. Maryčka Magdonova

23. Bernard Žár

24. Pole na horách

25. Pětvald

26. Dvě dědiny

27. Vrbice

28. Ligotka Kameralna

29. Žermanice

30. Chycený drozd

31. Sviadnov I

32. Sviadnov II

33. Rybníky za Paskovem

34. Ostrava

35. Z Ostravy do Těšína

36. Michalkovice

37. Leonidas

38. Kdo na moje místo?

39. Hrabyň

40. Pluh

41. Opava

42. Hučín

43. Krásné Pole

44. Praga caput regni

45. Střebovský mlýn

46. Osud

47. Oni a my

48. Labutinka

49. Nápis na hrob bojovníkův

50. Sedm Havranů

51. Smrt cézarova

52. Já

53. Ty a já

54. Zem pod horami

55. Čtenáři veršů

56. Didus ineptus

57. Žně

58. Slezské lesy

59. Kovkop

60. Škaredý zjev

61. Markýz Gero

62. Par nobile

63. Den Palackého

64. 1864—1904

65. Idyla ve mlýně

66. Dombrová I

67. Dombrová II

68. Lazy

69. Polská Ostrava

70. Hölderlin nad Neckarem

71. Valčice

72. Kalina I

73. Mohelnice

74. Starček

75. Kaštany

76. Kalina II

77. Dvě mohyly

78. Hanys Horehleď

79. Úspěch

80. Kalina III

81. *** (Žil jsem jak stepní kůň svobody…)

4. Autorské poznámky a vysvětlivky

1. Poznámky

2. Vysvětlivky

5. Život Petra Bezruče a historie Slezských písní

6. Komentář

1. I. K přítomné edici

2. II. Historie textu

1. Rukopisy

2. Časopisecké otisky

3. Knižní vydání

3. III. Volba výchozího textu

1. (Jest jiné práce třeba…)

2. (Na kmen svůj myslíš hynoucí a tlící…)

3. Haně Kvapilové

4. Hradec — Podolí

5. Děrné

6. Beze mne a se mnou

7. Nový mlýn

8. Druhý břeh

9. *** (Nech po městě, nech venku sám…)

10. Melč

11. Pětvald II

12. Dragon Hanys Blendovský

13. Pyšný Janek

14. Domaslovice

15. Souputnice

4. IV. Ediční zpracování

1. Emendace

7. Soupis zkratek

Úvodem ke druhému vydání třetího svazku Kritické hybridní edice

Třetí svazek Kritické hybridní edice — Slezské písně Petra Bezruče —, který právě vychází ve druhém vydání, je proti předchozím dvěma v mnohém odlišný. Cílem prvních dvou edic — Díla Františka Gellnera (sv. 1) a Díla Karla Hlaváčka (sv. 2) — bylo v prvé řadě shromáždit a v knižním i digitálním vydání prezentovat odborně zpracovaný soubor díla každého z autorů. V obou případech tak KHE přináší básnickou, prozaickou, publicistickou a překladatelskou tvorbu (u Františka Gellnera i jeho tvorbu dramatickou), soubor korespondence odeslané i přijaté a také sebrané dílo výtvarné. Chronologické uspořádání knižních vydání, jejich další vnitřní dělení a proměnlivost řazení ve vydání digitálním mimo jiné poukazují jak k členitosti díla, tak k jeho vnitřním souvislostem. Obě edice dále zveřejňují výběr ze sekundární literatury, jenž umožňuje sledovat recepci autorova díla z různých perspektiv (např. analyzovat dobové přijetí, studovat syntetizující odborné texty, zaměřit se na biografii či texty vzpomínkového charakteru). Společným rysem díla obou autorů je i to, že byla jako soubor kriticky editována naposledy před více než tři čtvrtě stoletím, a obě nové edice se tak vyrovnávají s vydavatelskou tradicí, která měla svůj vrchol v období po první světové válce.

Přítomná edice Slezských písní se naopak soustřeďuje výhradně k jednomu autorskému celku (čítajícímu několik desítek básní) z rozsáhlého díla Petra Bezruče. Stranou tak zůstávají stovky dalších básní, prózy a články i rozsáhlá korespondence. Pozornost je věnována především genetické rovině Bezručovy jediné básnické sbírky, respektive textové historii jednotlivých čísel Slezských písní, u nichž se ve většině případů dochovaly desítky variant. Tento posun v zacílení edice vede k odlišné práci se sekundárními zdroji: namísto široce pojaté antologie ohlasů byla značně rozsáhlá literatura k Slezským písním vybrána podle relevance pro poznání textové historie sbírky a využita v aparátových částech edice. Oproti prvním dvěma svazkům KHE revidujícím ediční praxi dvacátých a třicátých let 20. století se editoři nového vydání Bezručových Slezských písní vyrovnávají s textologickými koncepty, které převážně vznikaly právě v souvislosti s vydáváním Slezských písní v druhé polovině dvacátého století (s těžištěm v letech šedesátých). Nová edice Bezručovy sbírky vzniká totiž půl století od posledních pokusů o kritické vydání textu Slezských písní, z nichž naše edice nutně vychází, přehodnocuje je a reviduje.

Na rozdíl od předchozích svazků KHE mění se u třetího titulu úkol digitální edice, čímž doznává proměny i její vztah ke knižnímu vydání Slezských písní. Knižní edice jako obvykle musí z množství verzí sbírky vybrat a podat jediný text, naopak edice digitální, která jako u předchozích svazků prezentuje v edičním zpracování všechny nalezené relevantní materiály v jejich obrazové (v případě rukopisů) i textové podobě (náčrty, rukopisy, korektury, časopisecké a knižní otisky), nabízí v úplnosti uspořádaný, nyní ovšem hodnotově neodstupňovaný soubor všech verzí, a vyvažuje tak základní problematičnost volby výchozího textu. Edice Slezských písní přitom proti předchozím svazkům těží v mnohem větší míře z možností počítačového zpracování textu, které pomohlo editorům při kritickém zhodnocení množství variant textu, konstrukci aparátu a umožnilo i další vývoj prezentační aplikace vědecké digitální edice.

Vydáním Slezských písní v KHE započala další etapa rozvoje této řady. V letech 2016—2018 byl pod vedením Michala Charypara řešen projekt nového kritického vydání Máje K. H. Máchy. Jeho vydání (2019) provázela modernizace editačního rozhraní digitální aplikace, v němž jsou nově textová data zpracována v mezinárodním kódovacím standardu TEI P5. Následující fází je pak přechod digitální edice z původního DVD na internet. Nejnovějšími tituly KHE budou Kytice K. J. Erbena a Básnické dílo Karla Tomana. V současné době byly pod vedením Jakuba Říhy započaty práce na edici Prometheových jater Jiřího Koláře.

Přes všechny změny zůstávají ovšem hlavní parametry KHE stejné, respektive tento vývoj umožňuje lépe se soustředit k cílům, které si edice pro všechny své svazky klade — tedy přispět novou digitální edicí k hlubšímu poznání historie zveřejněných textů a vydáním knižním k aktualizaci díla předních českých autorů v širší čtenářské obci. Trojice prvních svazků KHE — F. Gellner, K. Hlaváček a P. Bezruč —, autorů, jejichž dílo vznikalo na přelomu 19. a 20. století, je nejen pokusem o jejich nové ediční pojetí, ale hlavně výzvou k novým interpretacím literatury daného období.

Předmluva ke čtenářskému vydání Slezských písní Petra Bezruče

Počínaje druhou polovinou šedesátých let minulého století, kdy byla připravena poslední kritická vydání Slezských písní Petra Bezruče (1867—1958, vlastním jménem Vladimír Vašek), se oproti původní ohromné čtenářské a odborné pozornosti, jež byla jeho básním věnována už od prvních časopiseckých otisků v Beletristické příloze Času (1899), oslaboval zájem o tuto jedinou autorovu básnickou sbírku. V období od prvního sebrání Bezručových básní v knižním souboru, který vyšel ještě s titulem Slezské číslo (1903), přes bibliofilské vydání nesoucí již název Slezské písně (1909, resp. 1910), až do posledního vydání Slezských písní za autorova života vyšla tato sbírka, nepočítáme-li mnohé výbory a bibliofilské otisky vybraných básní, ve více než třech desítkách vydání a takřka ve třech stech tisících výtiscích; dodnes pak vyšly Slezské písně ve čtyřiceti pěti vydáních v úhrnném nákladu čítajícím bezmála čtyři sta tisíc kusů. Zatímco v minulosti v každé z dekád vyšly Slezské písně opakovaně, v poslední době se v edičních plánech nakladatelství objevují sporadicky. Kvantitativní pokles vydání, nákladů i položek ohlasové literatury je doprovázen tlakem na zcivilnění, jindy až profanaci obrazu tvůrce Slezských písní a ohlazení patosu mohutných básnických skladeb, tedy těch složek Bezručovy poezie, které měly pro její charakteristiky a působení určující význam. Tato tendence, kterou můžeme sledovat zejména počínaje rokem 1989, je jednoznačně projevem potřeby emancipovat se od uměleckých děl, jež se stala symboly zideologizované literatury, a kultu jejich autorů, který byl vybudován v padesátých letech 20. století. Slezské písně se tak stávají dílem, jež dnes žije bez násilně vzletného podání například v písničkářských zpracováních, současně textem často parodovaným, zůstávají ovšem dílem přes to vše stále živým. Jsou dílem, které v tomto přehodnocování a též díky pauze dělící nás od masy trivializujících interpretací (ať už vycházejících z ideologických pozic a nepřekračujících jejich horizont, nebo těch, které se právě s tímto profánním výkladem chtěly vyrovnat) osvědčuje svou schopnost vnitřní proměnlivosti.

Tak jak ubývají a mění se vztahy k původním osobním podnětům a realitě básníka, tak se naopak v čase na dílo vrství další a další významy, a ani ty nezůstávají strnulé, o čemž svědčí množství značně rozdílných, souběžně existujících interpretací sbírky. Bezručovo dílo bylo nedlouho po svém objevení v souladu s básníkovou protiuměleckou stylizací chápáno jednou jako „bludný chmurný balvan“ (takto poeticky pojmenoval Bezručovu poezii z perspektivy vývoje české moderní poezie Arne Novák), barbarské dílo bez vztahu k soudobým básnickým směrům, jindy v důsledku autorova sebeoznačení coby barda či rapsóda se poukazovalo k přetváření motivů lidové poezie, nebo hruběji: dílo Petra Bezruče bylo přímo svazováno s lidovou písní. Kvůli svému invektivnímu nastavení a pro tematiku nacionální a sociální se zase stavělo do souvislosti s poezií politickou, navazující na Jitřní písně či Písně otroka Svatopluka Čecha. Jako další složka vedle noty nacionální a sociální je již v době prvních otisků v Bezručově poezii rozpoznávána vrstva intimní, v pozdějších interpretacích spojovaná se spory o milenky Petra Bezruče (srov. např. polemiky mezi Oldřichem Králíkem, Jiřím Opelíkem a Arturem Závodským).

Již autorem zvolená tribuna realistického Času i verše obracející se proti „básníkům z vltavských břehů, co milují ženy, jak kázala Paříž“, tedy, jak připomněl F. X. Šalda, proti poezii oficiální, symbolistické a dekadentní, jej v očích dobových čtenářů řadí k realistům. Realismem se přitom v případě Bezruče myslela nejen zmíněná opozice, ale označují se jím také charakteristiky jeho tvorby jako síla, odbojnost, hněv a určitost, pádnost a jasnost vyjádření, jež jej staví proti poezii jak parnasistně vyumělkované, tak umdlené a významově zastřené. V této interpretaci se ovšem nejen Bezručův výraz násilně podává jako jednoduchý a snadno sdělný, ale potlačují se také motivy beznaděje, zoufalství, které mají vztah i k Bezručovu náhlému zmlknutí: „Básník se odmlčel, umlknul snad navěky, Bůh polituj,“ psal Jan Herben v doslovu k časopiseckému Slezskému číslu. S realismem se identifikuje ještě jeden významný prvek básní Slezských písní, jímž je dokumentárnost (tj. věrné zachycení skutečných životních osudů ve Slezsku a pravdivý obraz aktivit mluvčího), respektive iluze dokumentárnosti, klamná vidina autentičnosti, která se kolem Bezručovy tvorby vytvářela.

Nesouhlas s pojetím Bezruče jakožto básníka jakési ohlasové poezie (tento výklad Bezruče odmítl již Miloslav Hýsek, když ho označil především za racionálního básníka, básníka „mozku“) vede k odkrývání souvislostí mezi poezií Slezských písní a moderním uměním, s jeho tvárnými prostředky (rým, verš, autostylizace), a to nikoli pouze s realistickou větví spojovanou s dílem Josefa Svatopluka Machara, ale i s proudy odeznívajícího symbolismu a dekadence (nebo přímo s dílem Otokara Březiny, ale třeba i Antonína Sovy) či nastupující generace Františka Gellnera, Fráni Šrámka a Karla Tomana. Bezručovy verše dokonce bývají vnímány jako most mezi autory devadesátých let a touto nastupující generací, jako klíčový integrační prvek ve vývoji moderní poezie. S těmito nejmladšími autory pak pojí Bezruče písňovost, jež se promítla právě do struktury jeho verše, včetně užití výrazného rýmu. Vedle odlišení tvorby, u níž převládají rysy symbolistní poetiky, a vrstvy s převažujícími znaky tzv. realistickými, jak se o to pokoušel vynikající bezručovský badatel a významný editor Bezručova díla Oldřich Králík, prosazuje se později pohled na dílo Petra Bezruče jakožto syntézu odlišně založených postupů. Bezručovy básně z tzv. jádra, tedy básně vzniklé s největší pravděpodobností v jednom tvůrčím vzmachu na sklonku století v letech 1899—1900, pak — jak napsal jiný významný interpret a vydavatel Bezruče Miroslav Červenka — oscilují mezi „předmětným a obrazným významem, mezi bezprostřední konfesí a autostylizací, mezi dokumentem a mýtem“.

Na obrazu básníkovy tvorby se podílejí také některé zdánlivě vnější faktory, pseudonymnost autora i dohady o času a podmínkách vzniku básní Slezských písní. Anonymita Bezručova vystoupení, která vycházela z osobních existenčních obav a zřejmě i z jeho tvůrčího naturelu (mimo básní Slezských písní kryl autor celou škálou pseudonymů také jiné své texty, srov. např. Alter ego, B. Čermák, Kuba Stopěruntík, Ratibor Suk), souvisí bezprostředně se zvolenou stylizací, jíž autor do značné míry reagoval na jeden z rysů soudobého moderního umění, které nejčastěji klade až absolutizující důraz na individualitu tvůrce. V neposlední řadě ovšem autorovo maskování vytvářelo předpoklad k interpretacím odmítajícím Vaškovo autorství. Tato linie počíná již prvním vystoupením autora a trvá až podnes. Ať už se ovšem spekulovalo o tom, že Slezské písně napsal Vaškův zemřelý příbuzný, popřípadě tuberkulózní student či — jak se v posledních desetiletích často diskutuje — Ondřej B. Petr, vždy šlo o přiřčení jedné z tvůrčích vrstev Slezských písní autoru-prázdné množině, člověku, s nímž nebyly spojeny žádné jiné doložitelné a inkriminovaným básním blízké texty, vždy šlo o pusté a nepodložené hypotézy.

Interpretace Bezručových Slezských písní se nakonec liší také podle toho, do jakého časového úseku je kladen jejich vznik — do období Vaškova pobytu v Místku v letech 1891—1893, anebo jejich zrod vidí v období konce století, tedy nedlouho před jejich odesláním Janu Herbenovi (1899), redaktoru týdeníku Čas.

K problematice stanovení doby vzniku básní přistupuje ještě otázka vlastního charakteru jejich geneze: tj. zda texty vznikaly postupným a zdlouhavým básnickým opracováváním, anebo vytryskly naráz, jak jejich vznik líčil i sám autor například v listu Janu Herbenovi z 28. dubna 1899: „Pane doktore, nemyslete si, že bych, třeba napíšu báseň za 5 minut, psal lehce. Já nevím, to vždy jako by chamsin šel mojí duší (sit venia!), myšlenky se hrnou jako bystřiny z hor, já nestačím chytat slova a myšlenky a pak jsem půl hodiny vždy jako spálený.“ Verze počítající se vznikem básní v období pobytu v Místku a výklad o pozvolném růstu básní Slezských písní se nám dnes jeví jako nepodložené, respektive předkládají samá „možná“ a žádná fakta, mnohem lépe dokumentovaný je vznik tzv. jádra Slezských písní v krátké časové etapě na konci devadesátých let. Tuto hypotézu potvrzuje též literárněhistorické hodnocení s ohledem na vztahy k tvorbě básníků na přelomu století.

Toto je pouze zjednodušený nárys proměn v přijetí Slezských písní. Ještě ovšem jeden život mají Slezské písně, život textu, který autor postupně upravoval, cizeloval, a dokonce po umělecké stránce ničil, na němž se hluboce podepsaly i zásahy a omyly redaktorů, chyby sazečů, ale i obavy autora a jeho redaktorů z cenzury a další vlivy. Sbírka tak zčásti vzniká jako výsledek náhodných procesů, jako útvar, který autor vystavěl jen v omezené míře a jenž je spíše podoben sedimentu rozličných redakčních interpretací, ať již byl jejich původcem Jan Herben, který komponoval Slezské číslo, či Vojtěch Preissig, jehož přičiněním se do sbírky dostávají nové Bezručovy básně, nebo Antonín Macek či ještě později brněnský vydavatel F. V. Pokorný, kteří se podíleli na dalším vydavatelském osudu sbírky. Toto postupné vrstvení, rozšiřování sbírky z původních 32 básní v knižním Slezském čísle z roku 1903 po 89 básní Slezských písní od roku 1951, a pohyb v kompozici (typické i pro jiného autora „jediné knihy“, amerického básníka Walta Whitmana, jehož poezie byla již v roce 1910 s Bezručovou srovnávána) ovšem nebrání tomu, aby kniha mohla, jak později napsal například Bedřich Fučík, působit jako umělecky komponovaný celek.

Pozoruhodné je, že pozdější autorem provedené změny Slezských písní byly již od počátku kritikou a čtenáři sledovány, o což se přičiňoval i sám autor, který tiskové chyby komentoval v „zaslánech“ časopisům a hlavně neúnavně opravoval text i v množství exemplářů, jež mu byly dodávány k podpisu. Bezruč tak de facto od počátku vystupuje jako básník a současně jako filologicky poučený komentátor vlastního psaní, který doplňuje již v prvních rukopisech vysvětlivky k dialektismům a později i vysvětlivky věcné. Jeho filologické školení se po celou dobu projevuje až brusičským obrozeneckým zanícením. K tomu se pojí již v roce 1903 neautorizované otisky rukopisů, jež mezi čtenáři vyvolávaly otázky po jejich pravosti. Spolu s pátráním po skutečném autorovi, který byl již v roce 1899 v úzkém okruhu prozrazen a jehož pseudonymita byla odhalována postupně do roku 1910, kdy bylo jeho pravé jméno už široce známo, se objevují spory datační. A tak se autor stává již zpočátku básníkem, u nějž je filologická textová kritika jednou ze základních linií života jeho díla. To se s postupem času nemění, naopak, v roce básníkova jubilea, roku 1937, se nad jeho dílem široce debatuje, zda má autor právo upravovat své dílo, přičemž diskuse vyznívá, jako by Slezské písně jejich autoru již ani nepatřily. A po jeho smrti se plnou silou rozhoří spor o to, jak vlastně Slezské písně vydávat.

Text Slezských písní, který mají nyní čtenáři před sebou, je jen dalším z článků ve složité historii sbírky. Je to znění nikoli ideální, neboť ke zcela definitivnímu, uspokojivému a objektivnímu vydání této sbírky nelze podle nás dospět. Může však zcela jistě tvořit pevné východisko, odkud lze pro další poznávání Slezských písní vyjít, nechceme-li dílo chápat jako jev statický, ale sledovat energii a směr jeho proměn.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Slezské písně.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.