Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Stacey Kennedy

Sváděj mě

Z anglického originálu Watch me,
vydaného nakladatelstvím Stacey Kennedy Publishing
v Kanadě v roce 2020, přeložila Zdenka Lišková.

Vydala GRADA Publishing, a. s.,
pod značkou METAFORA v Praze roku 2022
jako svou 8578. publikaci.

Redakce Kateřina Romanová
Odpovědná redaktorka Karolína Stránská
Technická redakce a obálka Hana D. Benešová
Sazba Alena Benešová
Tisk a vazba Finidr, s. r. o., Český Těšín

První vydání, Praha 2022

GRADA Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz, www.metafora.cz

Watch me © 2020 by Stacey Kennedy
Published by Stacey Kennedy Publishing, Canada
Translation © Zdenka Lišková, 2022
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2022

All rights reserved

ISBN 978-80-7625-672-9 (ePub)
ISBN 978-80-7625-671-2 (pdf)
ISBN 978-80-7625-256-1 (print)

Tato kniha je fiktivním dílem. Veškerá jména, postavy, místa a události jsou výplodem autorčiny fantazie a jejich užití je nahodilé. Jakákoli podobnost se skutečnými událostmi, místy nebo osobami, ať už žijícími nebo zesnulými, je pouze náhodná.

UPOZORNĚNÍ NA CITLIVÝ OBSAH

Dílo obsahuje zmínky o sexuálním zneužívání, napadení, znásilnění na schůzce, sebevraždě a duševních traumatech.

Pro každého, kdo se někdy ocitl na dně
a měl dost odvahy, aby se od něj odrazil.

PROLOG

Zoey Parkerová se marně snažila pohnout končetinami a otevřít oči. Když se jí to konečně podařilo, prudce se posadila. Nacházela se v posteli, kterou nepoznávala. Šaty měla roztržené a prsa odhalená. Kalhotky někam zmizely. Zběsile prohlížela prostěradlo a chtěla se ujistit, že její panenství zůstalo neporušeno. Žádná krev na posteli ani mezi stehny.

S návalem horka se jí zvedl žaludek a zároveň jí naskočila husí kůže. Potřebovala se toho všeho zbavit, a tak se rozběhla ke koši na odpadky v rohu pokoje a dvakrát se do něj vyzvracela. Jakmile skončila, párkrát se mělce nadechla, aby se uklidnila. Rychle se rozhlédla po pokoji a našla pohozený svetr. Oblékla si ho a o vteřinu později už byla venku ze dveří. Když sestupovala po schodech, udeřil ji do nosu zvětralý pach piva. Chodbu i schodiště pokrývaly odhozené plastové kelímky. Všude se povalovala bezvládná těla studentů vyspávajících opici z včerejšího večírku univerzitního bratrstva.

Napadlo ji, že toho tolik nevypila. Měla tři panáky, aspoň co si vzpomínala. Zbytek… zbytek noci se topil v temnotě.

Když se dostala ven, rozhodla se, že se projde místo toho, aby čekala na Uber. Každý krok naboso jí zabral snad celou věčnost a okolní svět se zdál tak vzdálený.

„Slečno. Slečno.“

Zoey zamrkala a všimla si, že vedle ní přibrzdila sympatická žena.

„Jste v pořádku, drahá?“ zeptala se jí laskavě.

Zoey se zadrhl dech. Měla pocit, že se její tělo obrátí naruby, jen aby vyvrhlo ty hnusné pocity. „Ne,“ zašeptala. „Ne, myslím, že nejsem.“

Zoey potřásla hlavou, aby se zbavila vzpomínek. Ještě následující dva dny jí splývaly v mlze. Husí kůže jí naskočila pokaždé, když pomyslela na to, co se mohlo stát. Nebyla si jistá, jestli je to požehnání, nebo prokletí, že si na tu noc vůbec nevzpomíná. Vlastně si nebyla jistá vůbec ničím. Až na to, že už jí New York nepřipadal bezpečný. Ona se v něm necítila bezpečně.

Teplý vánek k ní nesl hlasy a smích, zatímco seděla pod stromem a snažila se soustředit na psaní školní práce. Už za pár měsíců ukončí studium na Newyorské univerzitě a podá si přihlášku na veterinární fakultu. Všechno její úsilí se brzy vyplatí. Dlouhé noci strávené studiem, nedostatek společenského života, to všechno stálo za to. Chyběl jí domov v kalifornském Sacramentu, kde žili její rodiče. Jakmile dokončí vysokou, vrátí se domů k rodině a kamarádům ze střední školy, aby získala to, kvůli čemu tak tvrdě pracovala. Upínala se k té budoucnosti ve snaze zapomenout na bolest z předešlých dvou nocí.

Něčí stín jí ukradl teplo slunce. Zoey vzhlédla a zjistila, že nad ní stojí její dvě kamarádky, Julie a Ava. I ony studovaly obor biologie. Všechny na sebe narazily hned první den školy a padly si do oka. Tak moc, že si nakonec společně pronajaly byt. Ale zatímco Zoey vyznávala přirozený styl, Julie s Avou nevycházely bez dokonalého líčení a perfektního účesu. To jim záviděla stejně jako jejich společenskou povahu. Ovšem teď před ní stály jako dvě zmoklé slepice. „Co se děje?“ zpozorněla Zoey a odložila notebook na trávník.

„Je mi to moc líto,“ pronesla Ava a přitiskla si ruce na hruď.

Zoey polil nečekaný nával horka a orosilo se jí čelo. „Za co se omlouváš?“ zeptala se, i když nevěděla, jestli vůbec chce znát odpověď.

„Ty to nevíš, viď?“ odhadla Julie. Spustila ramena a hlas se jí zlomil. „Ještě se to k tobě nedostalo.“

Drby se po kampusu šířily denně a obvykle jako lavina. Jenže tentokrát to bylo osobní. „Řekne mi někdo, co se stalo?“

„Ona to neví…“ vydechla Ava a prudce sevřela Juliinu paži.

Při pohledu na jejich útrpné výrazy Zoey zamrazilo až do morku kostí. Země se jí pomalu drolila pod nohama. „Prosím,“ sotva zašeptala. „Co nevím?“

Julie si klekla vedle ní a v konejšivém gestu jí položila ruku na nohu. „Přála bych si, abych to nebyla já, kdo ti to musí ukázat.“ Vytáhla z kapsy telefon, stiskla několik tlačítek, a když jí ho podávala, dodala: „Moc mě to mrzí, Zoey.“

Stačil jediný pohled na obrazovku a Zoeyino tělo žadonilo o kolaps. Kampus kolem ní se ztratil v mlze. Ta podoba byla až příliš povědomá. Černé šaty a páskové sandály. Krajková podprsenka.

Kroky kolem ní duněly jako hrom. Smích a slova kolemjdoucích byla příliš hlasitá. Ona se ale soustředila na své roztržené šaty, obnažená prsa, doširoka roztažené nohy a odhalené intimní partie vystavené na odiv všem. Ale horší než ta fotka byl vzkaz pod ní: PĚKNÝ ÚLOVEK Z NEWYORSKÉ UNIVERZITY. UŽILI JSME SI. KDO JI CHCE PŘÍŠTĚ?

Zoey se roztřásly ruce a upustila telefon. Podívala se do pochmurně zjihlých očí svých kamarádek, když vtom zaslechla smích a hlasy. Pár prstů ukázalo jejím směrem. Následovalo několik úšklebků a posměšně utroušených urážek. Děvka. Kurva. Musela se odvrátit.

„Nazdar, kočičko,“ ozval se náhle hluboký hlas zprava a její výhled zakryla pohledná tvář. V ocelově hnědých očích se zaleskla chladná arogance. „Máš dnes večer volno?“

Zoey se zvedl žaludek. Bojovala s chladem, který jí vysál všechno teplo z duše. Vstala a chtěla se rozběhnout, chtěla se schovat, chtěla utéct, ale nohy se jí podlomily a zatmělo se jí před očima. Pak se mu vyzvracela na boty.

KAPITOLA 1

O ROK POZDĚJI…

Ulice v centru Manhattanu byly zamlžené deštěm, který se na ně toho dne snesl. Rhys Harrington krátce po deváté hodině stoupal po kamenných schodech exkluzivního erotického klubu Phoenix a vdechoval těžký noční vzduch. Ve dvacátých letech minulého století sloužila historická budova na Páté Avenue jako pánský doutníkový klub. Když ji Rhys před deseti lety koupil i s podnikem, už s ní měl jiné úmysly. Ten, kdo dnes do tohoto rohového domu v srdci New Yorku vstoupil, odcházel jiný, obohacený o fantazie a tělesné rozkoše.

Rhys sevřel ruku kolem hladké zlaté kliky a otevřel těžké dřevěné dveře, za kterými ho uvítal nóbl prostor doutníkového salonu. Kulaté stoly byly plně obsazeny zákazníky, kteří si vychutnávali skleničku kvalitního bourbonu a doutník. Tři barmani ve smokingu připravovali nápoje, zatímco servírky a číšníci se starali o hosty u stolů. Rhys pokračoval dál a prošel zadními dveřmi, které vedly do jeho prostorné kanceláře. Uprostřed stál impozantní stůl z třešňového masivu obklopený knihovnami a uměleckými díly, která Rhys za ta dlouhá léta nashromáždil. Přistoupil k jedné z knihoven, vyňal z ní knihu a nadzdvihl kryt. Jakmile přitiskl prst na čtečku otisků, celá knihovna se dala do pohybu a odhalila skryté schodiště. Vydal se po něm dolů, obklopen kamennými stěnami, a korpus knihovny se za ním zase zavřel.

Dole otevřel další dveře a za nimi pozdravil dlouholetého člena své ochranky. „Jak se daří, Andre?“

Bývalý voják hlídal u dveří, ostražitý a připravený kdykoli zasáhnout. Na pozdrav se usmál a obvykle ledový pohled jeho zelených očí roztál. Nebyl ozbrojený; on sám byl zbraň. Kdokoli by prošel těmito dveřmi s nekalými úmysly, brzy by svého rozhodnutí litoval. „Nemůžu si stěžovat, šéfe,“ odpověděl Andre se silným texaským přízvukem.

„V tom případě je to vskutku dobrý večer,“ zhodnotil Rhys a pokračoval dál, ale než prošel dalšími dveřmi, ještě se zastavil. „Kdyby byly nějaké potíže, dejte mi vědět.“

„Spolehněte se,“ ujistil ho Andre a uctivě naklonil hlavu.

Každý člověk na Rhysově výplatní listině mohl využívat služeb podniku. Zaměstnanci byli díky tomu loajální jako rodina. Přistupovali k ochraně klubu a jeho členů stejně jako on sám, a proto byli všichni v bezpečí. Rhys vstoupil do hlavního prostoru Phoenixu a ucítil, jak se k němu obracejí zraky všech přítomných, jak ho obklopuje energie pulsující místností. V prostoru pro sezení se nacházely hnědé kožené pohovky rozestavěné kolem čtvercových stolků. Plynový krb vrhal do místnosti romantickou záři a velké lustry nad každým stolem podnik ještě více zútulňovaly. Ženy se zde pohybovaly v luxusním spodním prádle; muži byli bez triček a měli na sobě jen černé kalhoty. Rhys poznával každou tvář, dokonce i ty schované za maškarními maskami. Jako majitel Phoenixu se osobně setkal s každým, kdo se ucházel o členství. Znal dokonce i členy, kteří vyžadovali anonymitu a nosili celoobličejové masky. Znal veškerá tajemství všech členů klubu, a díky takto navozené vzájemné důvěře nabízel za odpovídající cenu naprostou sexuální svobodu. Úroveň zabezpečení potřebná k udržení skryté identity určovala cenu členství. Díky tunelům z dob prohibice se členové dostali do budovy z různých míst ve městě. Všichni muži a ženy pracující v klubu byli vysloužilí vojáci, kteří chápali význam utajení a hodnotu cti.

Z hlediska zákona žil Phoenix v šedé zóně. Bohatí, slavní a mocní zde platili za to, že se mohou dívat na dva svolné účastníky v show podle svého výběru. Muži a ženy dostávali za účast na představení odměnu. Pro Rhyse to byl všestranně výhodný obchod sjednaný na základě dobrovolné dohody dospělých lidí. Takové dohody, která klientům plnila nejtajnější sexuální fantazie a ochotným účastníkům přinášela velkorysou finanční odměnu. Všichni vědí, že mlčení se dá koupit. A podle Rhysových zkušeností se dal za správnou cenu koupit každý.

Dnes večer se nejprve letmým pohledem přesvědčil o přítomnosti čtyř slavných herců a jejich manželek, skupinky politiků a několika makléřů z Wall Street. Poté se přesunul ke dveřím vedle baru, vedoucím do jeho kanceláře na tomto poschodí. Jedinými dalšími místnostmi tady dole byly ty soukromé, kde se konala noční dostaveníčka.

Rhys vstoupil do kanceláře. Její prostor kdysi sloužil jako skladiště dubových sudů plných whisky a on by za jistých nocí přísahal, že tu dubovou vůni cítí. Jakmile se v místnosti s kamennými stěnami přesunul za stůl a postavil čelem ke dvěma černým koženým křeslům pro klienty, zaslechl tichý hlas: „Jdeš pozdě.“

Rhys zvedl pohled ke dveřím. Dovnitř právě vešel Archer Westbrook, bývalý příslušník speciálních jednotek United States Navy SEALs, a posadil se do jednoho z křesel. Měl krátké, stylově ostříhané hnědé vlasy, ostré rysy a moudré tmavomodré oči. Tenhle kamarád z vysoké školy s podobným sexuálním apetitem stál po Rhysově boku od prvního dne. V reakci na Archerovu poznámku se Rhys podíval na hodinky a zlehka se usmál: „Ještě mám pět minut.“ Setřásl sako z ramen a přehodil ho přes opěrku židle.

„Chceš říct, že to zvládneš za pět minut?“

Rhys přikývl. „Je tu ta Riggerova panna?“

„Je připravená a už čeká.“ To Archer se staral o vyhledávání vhodných účastníků představení, vedl s nimi pohovory a schvaloval jejich účast.

Dnešní večer patřil senátoru Matthewovi Riggerovi. Součástí členství ve Phoenixu totiž bylo, že si jeden večer v měsíci mohl každý klient vybrat své oblíbené potěšení. Jediné pravidlo? Směl se dívat, nikoli dotýkat. Phoenix byl klub pro voyeury. Pro bohaté a slavné jednotlivce nebo páry, které vyhledávaly vzrušení. Páry se obvykle po skončení show oddávaly svým vlastním sexuálním hrátkám. A právě pro tyto účely nabízel Phoenix pokoje. Několikrát měsíčně poskytl Rhys členům klubu možnost účastnit se představení osobně. On sám mezi nimi pečlivě vybíral tak, aby jim dal šanci na intimní prožitek podle jejich preferencí. Žádná fantazie nebyla opomenuta. Všem potřebám bylo vyhověno. Phoenix žil a dýchal sexem. Ale když šlo o panny, účastnil se představení sám Rhys. Byla to velká zodpovědnost. Rizika byla vysoká. Emoce zjitřené.

„Za chvíli tam budu,“ oznámil Archerovi. Nečekal na odpověď a zamířil do přilehlé koupelny. Bez otálení se svlékl, osprchoval a bleskově osušil. Vrátil se do kanceláře. Ještě nahý otevřel trezor za obrazem na stěně a vyjmul z něj elegantní černou masku.

Když si ji nasadil, vklouzl do nažehlených černých kalhot a zamířil na chodbu. Došel ke dveřím a dlouze vydechl. Panny za normálních okolností nevyhledával. Žil pro chtíč a vášeň a nerad se v tom omezoval. Ale chápal, jak velkou zodpovědnost má vůči ženám, jež vstupovaly do jeho klubu. Dbal na jejich psychickou i fyzickou pohodu.

Ještě jednou se zhluboka nadechl a chvíli koncentroval svou mysl na to, aby Riggerovi poskytl žádané vzrušení a zároveň se zachoval správně k neposkvrněné ženě ve své péči. Vzápětí prošel dveřmi a zjistil, že dorazila většina členů. Nepřekvapilo ho to. Rhys se obvykle představení neúčastnil, ale když už to udělal, měli plno. Důvody mu byly jasné. Lidé milovali moc. A on, jako šéf Phoenixu a rozený Harrington, byl jejím ztělesněním.

Dveře se za ním zavřely a dav rozmístěný po obvodu místnosti utichl. Prostor svou velikostí odpovídal typickému konferenčnímu salonku, ale obklopovaly jej kamenné stěny, od nichž se odráželo třepotavé světlo svíček. Sametové lehátko u protilehlé zdi vzbuzovalo dojem intimity. Vedle něj byl umístěn zlatý podnos s kondomem a černým hedvábným županem. Ale nic z toho nedokázalo udržet jeho pozornost, protože konečně spatřil ženu, která na něj čekala. Stála vedle tmavě fialového sametového lehátka. Za její jemnou maskou spatřil světle oříškové oči zvýrazněné jemným líčením, pod nimi vysoké lícní kosti, jemný nos a rty s tmavou rtěnkou v barvě burgundského. Celou tu jemnou krásu rámovaly dlouhé blond vlasy v měděném odstínu. Rhys se neovládl a dovolil svému pohledu putovat přes tmavozelené spodní prádlo a podvazkový pás až k svůdným černým lodičkám na vysokém podpatku, díky nimž vypadaly její nohy nekonečně dlouhé. Ztvrdnul mu dřív, než se jeho pohled vrátil k jejímu obličeji.

Blížil se k ní a přitom vnímal, jak ho na kůži šimrá energie prostupující místností. Když se před ní zastavil, všiml si, jak těžce dýchá. Měla potíže udržet s ním oční kontakt, a přesto se zdálo, že se o něj pokouší. Plachá, avšak statečná. Kombinace, o které doposud nevěděl, že jej přitahuje. Ani jednou neodvrátila zrak, zatímco ji pomalu obcházel a důkladně si ji prohlížel. Zkusmo ji pohladil prstem po paži a ona okamžitě zareagovala. Tváře jí zčervenaly, rozevřela rty a lehce se zachvěla. Nádhera.

Pomalu se vrátil zpátky před ni a podepřel jí bradu prstem, aby se na něj podívala. Udělal to spíš proto, že se s ní chtěl seznámit, než kvůli publiku. Upřeně se jí zadíval do očí a pak přiblížil rty k jejím ústům. Políbil ji, jemně a něžně, aby jí ukázal, že dnes večer nikam nespěchají. Že nemá v plánu hodit ji na lehátko a zmocnit se jejího panenství jako barbar. Naopak, s každým klouzavým pohybem jazyka ji přesvědčoval, že počká, až ho sama poprosí, aby si vzal to, co mu dnes večer dobrovolně nabídla.

Její tichý sten ho přiměl pohnout se dopředu, přivinout ji k sobě těsněji a prohloubit polibek. V zádech ho pálily upřené pohledy. Uvědomoval si, jak dav za ním znehybněl, a zároveň cítil příval adrenalinu, který mu proudil do žil. Teprve když zaslechl šum rostoucí netrpělivosti, uvědomil si, jak dlouho ji líbal, a došlo mu, že musí svým klientům dát to, kvůli čemu dnes večer přišli.

Odtrhl se od ní a obešel ji. Zatímco jí rozepínal podprsenku a stahoval krajková ramínka po pažích, zachvěla se. Když sevřel její drobná ňadra a promnul růžové bradavky, po rukách mu sklouzl její horký dech. Neudržel se a přitiskl jí penis mezi půlky, aby jí naznačil, čeho se jí brzy dostane. O co ho bude prosit. Když se povzbudivě zavrtěla v bocích, vsunul jí prsty do kalhotek a sjel jimi níž. Se vším si dával načas, postupoval zlehka. Dělal to pro ni. A pro publikum. Vnímal všechny ty žhavé pohledy a taky žár, který povzbuzoval jeho chtíč. Políbil ji na rameno, vzal ji za ruku a odvedl ji k lehátku.

Než ji zvedl a položil mezi polštáře, ukotvil svůj pohled v těch nádherných očích a znovu ji políbil. Najednou, jako by mu bylo všechno jedno, už mu nešlo o představení. Ani o nevinnost a čistotu, které čekaly, až se jich zmocní. Na té ženě bylo něco jedinečného, něčím ho přitahovala.

Po hmatu si rozepnul kalhoty, protože od ní nedokázal odtrhnout oči. Když sledovala, jak se svléká, zčervenaly jí tváře a Rhyse bezděky napadlo, jak moc by je dokázal rozpálit. Prohlédla si ho a její široce rozevřené oči ho přiměly k úsměvu, což u něj byla naprosto nezvyklá reakce. Obvykle se choval profesionálně. Možná svůdně. Ale teď… co na ní vidí?

Věděl, že čeká, až ji zalehne a vezme si ji. Ale on jí místo toho strčil ruce pod zadek a zvedl si ji k ústům. Při prvním letmém tahu jazykem přes její drobné horké záhyby zaklonila hlavu a tiše zakňourala. Při tom zvuku mu zatrnulo ve slabinách. Chutnala sladce a on ji nejdřív pomalu laskal a hrál si s ní, než se posunul níž a užasle zamručel nad její vstřícnou vlhkostí. Zachvěla se mu v rukách. Rychlý pohled na ni mu prozradil, že její tváře nabraly ještě sytější tón, než doufal. Znovu a znovu ji dráždil, přiváděl ji až na hranu a zase polevoval. Rozpaloval ji.

Když hlasitě zasténala a silně se zachvěla, pustil ji a klekl si před ni. Ona se natáhla po jeho pažích a chytla ho takovým způsobem, že to muselo působit až příliš důvěrně. V tu chvíli ho napadlo, že se nepodobá žádné ženě, kterou do té doby poznal. Byla to sice panna, byla plachá, ale taky plná vášně. Ten rozpor ho fascinoval.

Nedokázal od ní odtrhnout oči. Jemně ji polaskal palcem a ona roztáhla rty, ze kterých splynulo tiché zasténání. Zvuk tak krásný, že jeho pozvání okamžitě přijal. Naklonil se, aby ji políbil, a přitom svými prsty promnul její vlhký klín. Když do jejího úzkého nitra zasunul jeden prst a pomalu jím pohnul, ucítil, jak napjala rty. Přidal druhý a ona mu zaťala nehty do rukou. Ne proto, aby ho zastavila, ale aby ho povzbudila. Každým tahem jazyka ho prosila, aby ji vzal do míst, kde nikdy předtím nebyla.

Dnes večer ji zavede daleko za hranice jejího dosavadního světa.

Její dech ztěžkl a sténání sílilo. Přestala ho líbat a instinktivně zvedla bradu. Byl v pokušení dohnat ji k šílenství pomocí prstů, ale věděl, co pro ni bude lepší. Na pokraji rozkoše ho přijme snadněji. A protože byl zodpovědný za její pohodlí a bezpečí, nasadil si kondom. Posunul se blíž a zůstal na kolenou mezi jejími roztaženými stehny. Ztrácel se v sametu jejích očí. Něco v jejich nitru ho k ní přikovalo. Odvrátil pohled jenom proto, aby k ní přitiskl špičku penisu. Vnímal, jak dav kolem něj utichl v dychtivém očekávání toho, co bude následovat.

Když pronikl na okraj, tiše zavzdychala a on zvedl pohled zpátky k jejím očím. Opět přestal vnímat publikum, a přitom učinil další neobvyklý pohyb. Zatímco jednu ruku ponechal na jejím boku, druhou udělal to, co nikdy s žádnou ženou, která prošla dveřmi Phoenixu, neudělal – v důvěrném gestu přiložil dlaň k jejímu obličeji, aby zcela upoutal její pozornost. Chránil ji, byl jejím štítem, a zároveň jí podléhal. Ztracený v té nečekané magii, která mezi nimi v tichosti probíhala, se pohnul dopředu. Vzápětí ho ovanul její šokovaný výdech. Sevřela ho v sobě jako ve žhavém svěráku a jeho oči se samy od sebe zavřely. Ze rtů se mu vydral tichý sten. Pomalu vycouval a pohlédl na krev její nevinnosti. Když zvedl oči, dychtivý pohled, který očekával, nemířil na něj. Sundala si masku. Její odhalená tvář vyjadřovala bolest, nenávist a vztek, to vše namířené na někoho v davu. Pak po její krásné tváři skanula jediná slza a on ucítil, jak se ho zmocňuje ochranitelský pud. Náhle si uvědomil krutou pravdu.

Tahle žena měla dnes večer nějaký plán a Rhys byl jeho součástí.

KAPITOLA 2

Zoey se přenesla přes palčivou bolest, která jí nakrátko vzala dech. Panenská nevinnost, která se jako temný mrak vznášela nad jejím životem, se konečně protrhla. Ach, o kolik snazší by bylo odevzdat se tomu maskovanému muži, jehož přijala hluboko ve svém lůně. Hezké rysy jeho obličeje, hranatá čelist, uhlově černé vlasy a šedé oči jí připadaly podivně povědomé, ale nedokázala si vzpomenout, kde nebo jestli vůbec se s ním setkala. Nicméně jeho dotek jí byl příjemný, což dnes večer vůbec neočekávala. Byl to samozřejmě nesmysl, ale přísahala by, že ho zná a že ho už kdysi snad stokrát líbala. Byl pohledný a svůdný a vyzařovala z něj vášeň, jakou v životě nepoznala. Měla pocit, že kdyby to dovolila, jeho svalnaté tělo a zkušené, silné ruce by jí mohly poskytnout nevídanou rozkoš, a ona by se cítila v dokonalém bezpečí. Ale taková rozkoš Zoey nikdy nebyla souzena. Dnes večer přišla do Phoenixu kvůli něčemu jinému. Přišla si pro spravedlnost. Ačkoli na sobě měli masky, přes celou místnost poznala dva muže, kteří neurvale změnili směr jejího života. Jake Grant a Scott Ross se účastnili představení a sledovali, jak přichází o své panenství. Když z ní její noční milenec vyklouzl a ona spatřila důkaz svého panenství a věděla, že ho vidí i všichni ostatní, jako by náhodou si sundala masku. Ach, jak sladká byla pomsta, když se oba překotně zvedli ze svých míst.

Ve tváři dala průchod všem emocím, které v ní za poslední rok vyvolali. Málem to nedokázala. Před dnešním představením zvracela a dvakrát málem odešla. Ale zvládla to a díky tomu dnes zanechá všechnu bolest, všechna traumata, prostě všechno zlé přímo tady. Zítra nastane nový den, nový začátek, a ona už nebude vězet ve smyčce minulosti.

Mohla by se vrátit ke svému starému já. K té plaché dívce. K té, která by nikdy neudělala něco tak odvážného. K ženě, která slepě důvěřovala, která chtěla najít lásku, která věřila, že lidé jsou ze své podstaty dobří.

Na tváři ucítila jemný dotyk, takže si uvědomila, že se jí muž vzepřený nad ní dotýká. Teprve pak si všimla, že jí utírá slzy. V jeho očích se objevily emoce, něco ochranitelského a divokého. Něco, co v ní vyvolalo zvláštní pocit bezpečí, přestože se nikdy necítila obnaženější, a to jak fyzicky, tak duševně. To, že necítila vůbec žádné rozpaky, když se jí ten muž tak laskavě věnoval, byla ta nejméně pochopitelná věc. Byla by čekala, že bude nenávidět jeho doteky, že to před davem čumilů bude chtít mít rychle za sebou, ale rozhodně nečekala, že se s ním bude cítit bezpečně. Na dnešní večer si stanovila jasný plán, ale ten se teď pod jeho pronikavým pohledem vytrácel. Pravda byla jasná a velmi překvapivá; chtěla víc.

Maskovaný muž se ohlédl přes rameno a ona si všimla, jak se mu zúžily oči. Nemusela se dívat, aby si domyslela, že zaznamenal Jakea a Scotta, možná si dokonce všiml jejich zbledlých obličejů pod maskami, než oba opustili místnost.

Když se jeho pozornost vrátila k ní, v očích se mu zračila jasná otázka. Nechala ji bez odpovědi. Ani by ji nenapadlo mu o tom vykládat, bez ohledu na to, jak moc si přála, aby pokračoval. Tomuto muži – žádnému muži – nic nedlužila. On si zřejmě myslel něco jiného, protože se sklonil k jejímu uchu a zašeptal: „Řekneš mi pravdu.“

K odpovědi se nedostala. Políbil ji tak, že se jí vypařily myšlenky z hlavy. Všechno to horko, které mezitím zmizelo, se v plné síle vrátilo s intenzitou jeho polibku. S každým mocným pohybem přinášejícím čirou slast začala zapomínat. Zapomínala, proč tam dnes večer přišla. Proč strávila poslední rok sledováním Jakeových a Scottových e-mailů a textových zpráv, aby našla způsob, jak dosáhnout spravedlnosti. Aby dokázala jim i sama sobě, že není taková děvka, jakou z ní udělali. Že ještě před chvílí byla panna. A že ji nikdy nezlomili. Že dokáže být tak odvážná, tak statečná, a že bez ohledu na to, co udělali, ji nezničili.

Bez ohledu na to, co si všichni ve škole mysleli, ona znala pravdu. A teď ji znali i oni.

Ústa maskovaného muže ji líbala naléhavě a jeho prst ji laskal tak dlouho, až jí z návalu rozkoše zajely oči pod víčka. Jeho polibky a elektrizující doteky ji vzrušovaly víc než cokoli, co kdy předtím zažila. On neměl v úmyslu brát, ale dávat. Očividně se mu líbilo ženu potěšit a ona se nikdy necítila tak chtěná, tak krásná, tak… Zkrátka cítila všechno, co ještě nikdy v životě necítila. Když uchopil její koleno, aby ho posunul o trochu výš, a přitom propnul boky, vydral se z hloubi její hrudi táhlý vzdech. Jeho penis jí připadal neskutečně obrovský a napínal ji tak, až jí z úst uniklo zakňučení.

Ten zvuk ho jen přiměl prohloubit polibek. Pak se jeho ústa přesunula k jejímu krku, ňadru a bradavce, kterou sál a hrál si s ní, dokud neměla pocit, že její tělo hoří. Každý jeho dotek rezonoval až do jejího nejhlubšího nitra. Každé pohlazení ji šimralo na těch správných místech. Jeho tělo jí připadalo jako světelný maják a ona se koupala v jeho hřejivé záři.

Cítila, že ji dav pozoruje, ale nedokázala se stydět. Vlastně se jí líbilo, že má jejich pozornost. To, že právě ona je nejspíš vzrušila. Že jsou jí okouzleni.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sváděj mě.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.